Справа №490/6667/15-ц 09.10.2017 09.10.2017 09.10.2017
Провадження №22-ц/784/1429/17
Справа № 490/6667/15-ц Головуючий у 1 інстанції Батченко О.В.
Провадження № 22-ц/784/1429/17 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 жовтня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів - Самчишиної Н.В. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участі:

відповідача - ОСОБА_2,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2016 року, ухваленого у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

06 липня 2015 року акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі АТ «Банк Фінанси та Кредит») пред'явило до ОСОБА_2 зазначений позов, який обґрунтовувало наступним.

03 жовтня 2012 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 045-Z/008032 про відкриття карткового рахунку, відповідно до якого, позивач відкрив картковий рахунок № НОМЕР_1 та видав відповідну платіжну картку НОМЕР_2, про що відповідач надала розписку.

Того ж дня між позивачем та відповідачем було укладено договір №008-029484/12-00938 про відкриття відновлювальної лінії у формі овердрафту, згідно якого АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відкриває на картковий рахунок позичальника на якому обліковуються операції здійсненні з використанням картки Visa Elektron Instant Issue НОМЕР_2 на умовах забезпеченості, зворотності, строковості та платності, відновлювальну кредитну лінію з лімітом овердрафту в сумі 5 723 гривні під обов'язок сплати процентів за користування кредитними ресурсами в розмірі 60% річних та кінцевим терміном повернення до 04 жовтня 2015 року.

Взяті на себе обов'язки кредитодавець виконав у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти, і чекав відповідної добросовісної договірної поведінки від позичальника, про те та, належним чином не виконувала взяті на себе обов'язки, у зв'язку з чим станом на 29 січня 2015 року у неї виникла заборгованість у розмірі 29 342 гривні 60 копійок, з яких:

●1 430 гривень 81 копійка - заборгованість за тілом кредиту;

●4 286 гривень 86 копійок - прострочена заборгованість за кредитним договором;

●15 556 гривень 97 копійок - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

●8 067 гривень 96 копійок - пеня.

Посилаючись на небажання ОСОБА_2 сплатити борг добровільно, АТ «Банк «Фінанси та Кредит» просило стягнути заборговану грошову суму за судовим рішенням.

Відповідач надала до суду заяву, в якій просила надати їй відстрочку сплати кредитної заборгованості, оскільки має великі борги, а майна, за рахунок якого можна було б борг покрити - немає.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2016 року позов задоволено. З відповідача на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» стягнуто відшукувану банком грошову суму заборгованості, і в той же час, ОСОБА_2 надано розстрочку виконання даного рішення рівними частинами по 823 гривні 22 копійки щомісячно з червня 2016 року по червень 2019 року, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

АТ «Банк «Фінанси та Кредит» подало на це рішення апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилались на те, що розстрочення виконання рішення суду неможливе, оскільки відповідно до постанови Правління НБУ від 17 грудня 2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, прийняте рішення від 18 грудня 2015 року №230 «Про початок процедурі ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит», згідно з яким з 18 грудня 2015 року розпочато процедуру ліквідації по 17 грудня 2017 року, отже виконання рішення суду по червень 2019 неможливо.

Апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржене рішення суду 1 інстанції, у частині розстрочення виконання рішення суду рівними частинами скасувати, і в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволені заяви відмовити. В іншій частині оскаржене рішення залишити без змін.

Так, задовольняючи позов АТ «Банк «Фінанси та Кредит», суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існують договірні правовідносини, підставою яких став укладений кредитний договір. Позивач виконав своє зобов'язання в повному обсязі, в той час як відповідач не належним чином виконувала свої зобов'язання та не заперечувала проти існування боргу перед позивачем. У зв'язку з цим, заборговані грошові суми підлягають до стягнення. В той же час, взявши до уваги тяжкий матеріальний стан відповідача та її клопотання - відповідачці, з підстав, передбачених ст. 373 ЦПК України, слід надати розстрочку у виконанні ухваленого судового рішення.

Колегія суддів не у повній мірі погоджується з таким, у зв'язку з чим вважає висновки суду, щодо розстрочки виконання рішення суду І інстанції - помилковими і такими, що не відповідають положенням чинного законодавства.

Так, в силу ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Зокрема, цивільні права та обов'язки виникають із договору, яким визнається домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, зміст якого, відповідно до статей 203-204,215,626,627 ЦК України, не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; він вчинений у формі, встановленій законом, особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, за їх вільного волевиявлення і відповідно до їх внутрішньої волі і спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недодержання виписаних вимог в прямо визначених законом випадках робить договір (правочин) нікчемним, а у разі відсутності такого зазначення - може тягнути його недійсність (у повному обсязі або окремої його частини) за судовим рішенням.

Якщо недійсність договору прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним то він є правомірним і підлягає виконанню сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК ).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені статтею 1050 ЦК. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 03 жовтня 2012 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 045-Z/008032 про відкриття карткового рахунку, відповідно до якого, позивач відкрив картковий рахунок № НОМЕР_1 та видав відповідну платіжну картку НОМЕР_2, про що відповідач надала розписку (а.с. 6-7, 13).

Того ж дня між позивачем та відповідачем було укладено договір №008-029484/12-00938 про відкриття відновлювальної лінії у формі овердрафту, згідно якого АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відкриває на картковий рахунок позичальника на якому обліковуються операції здійсненні з використанням картки Visa Elektron Instant Issue НОМЕР_2на умовах забезпеченості, зворотності, строковості та платності, відновлювальну кредитну лінію з лімітом овердрафту в сумі 5 723 гривень зі сплатою процентів за користування кредитними ресурсами в розмірі 60% річних, із кінцевим терміном повернення до 04 жовтня 2015 року (а.с. 10-12).

Взяті на себе обов'язки кредитодавець виконав у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти, і чекав відповідної добросовісної договірної поведінки від позичальника, про те та, належним чином не виконувала взяті на себе обов'язки, у зв'язку з чим станом на 29 січня 2015 року у неї виникла заборгованість у розмірі 29 342 гривні 60 копійок (а.с. 5).

Оскільки відповідач не бажає сплачувати заборгованість, АТ «Банк «Фінанси та Кредит» скориставшись своїм правом, пред'явив зазначений позов і просив суд про його задоволення.

Відповідач позов визнала, пояснивши неналежне виконання вкрай тяжким матеріальним станом, в якому вона знаходиться, у зв'язку зі знаходженням на її утриманні неповнолітньої онуки, тяжкої хвороби, а потім і смерті чоловіка.

Дослідивши усі названі докази та давши їй оцінку, районний суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог банку та необхідність їх задоволення у повному обсязі.

В цій частині рішення ніким не оскаржується, а тому його слід вважати обґрунтованим і, в названій частині - залишити без змін.

У той же час, районний суд частково задовольнив заяву ОСОБА_2 від 31 травня 2016 року про відстрочку виконання судового рішення, та, взявши до уваги її тяжкий матеріальний стан й застосувавши ст. 373 ЦПК України, розстрочив виконання свого рішення (а.с.52).

Проте з цим погодитися неможна.

Ст. 373 ЦПК України знаходиться у розділі УІ ЦПК України, що регламентує процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Відповідно до неї, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою сторони виконавчого провадження суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання.

За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження, за заявою виконавця, поданою на підставі заяви сторони виконавчого провадження, або за заявою державного виконавця, поданою з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", суд, який видав виконавчий документ, розглядає питання про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.

Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Таким чином, при ухвалені судового рішення, суд застосував процесуальну норму, яка регламентує порядок вчинення дій в процесі його виконання, тобто допустився помилки в застосуванні процесуальної норми.

Як на думку колегії, цю помилку слід виправити рішенням суду апеляційної інстанції, скасувавши висновок суду про розстрочення ухваленого в даній справі судового рішення та відмовивши в названому клопотанні через те, що воно вирішене за правилами, які встановлені для стадії виконання судового рішення.

Крім того, відстрочка або розстрочка судового рішення по кредитним зобов'язанням на стадії ухвалення рішення, фактично є зміною умов кредитного договору, що не є функцією суду.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2016 року, в частині розстрочення його виконання - скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволені заяви про надання відстрочки з виконання судового рішення по даній справі, наданої на стадії його ухвалення.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий П.П. Лисенко

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова