АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКравець В.А., Мазурик О.Ф.
при секретаріСинявському Д.В.
за участю: представника позивача ОСОБА_5,

представника відповідача ШумейкоВ.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_5 на рішення Оболонського районного суду м. Києві від 13 березня 2017 року

У справі за позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист права споживача та визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києві від 13 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 85-89/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_7 - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема не було враховано, що банк ввів позичальника в оману, приховавши абсолютне значення подорожчання кредиту, відповідно сукупну вартість кредиту та реальну відсоткову ставку чим порушив вимоги ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ч. 4, п. 3.2 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу. Також вказував на те, що банк збільшив розмір кредитування в «Графіку платежів» на 1 місяць, що призвело до додаткового нарахування процентів у розмірі 1241, 52 швейцарських франків. Вказував на те, що кредитний договір є таким, що укладений з суттєвим порушенням істотних умов договору встановлених законодавством України, що регулює спірні правовідносини, які необхідні для його укладення, з використанням елементів нечесної підприємницької практики всупереч існуючих норм і вимог діючого Законодавства України, та грубо порушує охоронювані Конституцією і Законами України права та інтереси споживча фінансових послуг, і водночас, завдає йому значної шкоди. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог.

№ справи 756/9211/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5618 /2017
Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 12.10.2007року між ОСОБА_7 та ПАТ «Універсал Банк» укладено кредитний договір № 012-2900/756-0282, відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позивачу кредит в розмірі 178 678,00 швейцарських франків, зі сплатою 9,45 % річних за користування кредитом, строком до 10.09.2037року(а.с. 12-17)

На забезпечення зобов'язань позичальника за вказаним договором між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки нерухомого майна - квартири від 12.10.2007 року, згідно якого в іпотеку передана двохкімнатна квартири АДРЕСА_1 (а.с.24-27).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст. 215 ЦК України про те, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, ст. 6 ЦК України про те, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, та ч. 1 ст. 638 ЦК України про те, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору є підписи представника Банку та безпосередньо позичальника .

Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, судом також вірно враховано ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитуванню та сукупну вартість кредиту» затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168

Встановивши, що підписавши договір, ОСОБА_7 підтвердив, що розуміє наслідки настання валютних ризиків за кредитом в іноземній валюті, та йому повідомлена інформація щодо методики визначення курсів і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти; до укладення договору він був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту у кредитора, а саме: найменування та місцезнаходження кредитора; умови кредитування; орієнтовну сукупну вартість кредиту /а.с. 17/, банком було ознайомлено позивача з умовами кредитування та особливостями кредитування, на момент укладення договору позивач розумів, що отримує кредит саме в іноземній валюті, суд прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання спірного кредитного договору недійсним.

Доводи апеляційної скарги, щодо введення позичальника в оману приховуванням абсолютного значення подорожчання кредиту, порушенням ЗУ «Про захист прав споживачів» та «Правил надання банками інформації споживачу», колегія суддів не приймає до уваги, як такі, що спростовані судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо використання нечесної підприємницької практики, колегією суддів також не приймаються до уваги, на підставі наступного.

Згідно з п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 (далі - Пленум), саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для визнання недійсним кредитного договору на підставі ст. 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Як вбачається зі змісту оспорюваного кредитного договору, сторони передбачили усі істотні умови договору відповідно до вимог чинного на той час законодавства та інших нормативно-правових актів і дійшли згоди щодо усіх умов, на яких він укладався. Вся необхідна інформація про умови отримання кредиту, тип відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору була надана позичальнику і не оспорювалася ним.

Крім того, відповідно до ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману, є нечесною підприємницькою практикою, а тому встановлено заборону на таку діяльність. Пунктом 2 ч. 1 ст. 19 вказаного Закону визначено, що практикою, яка вводить в оману стосовно основних характеристик продукції, зокрема, таких, як її наявність, переваги, очікувані результати споживання, є підприємницька практика, що спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б. Також згідно частини 2 вказаної статті Закону підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Апелянтом, в порушення ст. 60 ЦПК України не надано доказів того, що банк не надав вичерпної інформацію про умови кредитування в іноземній валюті, не попередивши, що валютні ризики під час виконання зобов'язань покладені на позичальника, а також не надав розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, що вбачається із підписаних позивачем договору та графіку погашення. Вказані обставини були предметом дослідження в суді першої інстанції, в суді апеляційної інстанції не спростовані.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_5 на рішення Оболонського районного суду м. Києві від 13 березня 2017 року - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києві від 13 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: