Справа № 161/2060/17
Провадження № 2/161/1509/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

01 червня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом Куріеріса Ставроса до ОСОБА_2 про відшкодування заборгованості та стягнення штрафних санкцій,

В С Т А Н О В И В :

07.02.2017 позивач звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування заборгованості та стягнення штрафних санкцій.

Позов мотивував тим, що 11.01.2016 ним було надано ОСОБА_2 позику в розмірі 15 000 грн., про що останній склав письмову розписку. Дані кошти ОСОБА_2 зобовязувався повернути до 12.02.2016. В порушення зобовязань за договором позики, ОСОБА_2 суму боргу не повернув та прострочив виконання грошового зобовязання.

ОСОБА_2 було надіслано письмову претензію з вимогою про повернення коштів, однак вона була залишена останнім поза увагою. Кошти відповідачем повернуті не були.

А тому, позивач просить суд стягнути з відповідача в свою користь суму боргу за договором позики 15 000 грн., 3% річних за користування коштами 425 грн. та інфляційні нарахування 1 703,88 грн., 5 000 грн. моральної шкоди, а також понесені судові витрати у справі.

Позивач подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити. Заперечень щодо ухвалення заочного рішення у справі не висловив.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлялався про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що 11.01.2016 між Ставросом Куріерісом, як позикодавцем та позичальником ОСОБА_2 укладено договір безпроцентної позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав позику в розмірі 15 000 грн. від Ставроса Куріеріса. Дані кошти зобовязувався повернути до 12.02.2016 (а.с. 3).

На підтвердження передачі позикодавцем грошових коштів, позичальник склав боргову розписку, яка й посвідчує передання йому визначеної грошової суми (а.с. 3).

Статтями 11, 509 ЦК України установлено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають в тому числі і з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Отримання відповідачем коштів за договором позики підтверджується особистою розпискою відповідача від 11.01.2016 (а.с. 3), в якій зазначено, що ОСОБА_2, в присутності свідків (ОСОБА_3, ОСОБА_4С.), отримав позику в розмірі 15 000 грн. Факт передачі суми позики своїми підписами ствердили як позичальник, так і свідки.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Оскільки розписка підписана особисто відповідачем ОСОБА_2, суд дійшов висновку, що в даному випадку є дотриманою письмова форма договору.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В порядку ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Строк виконання взятого грошового зобовязання ОСОБА_2 було встановлено до 12.02.2016 (а.с. 3).

Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення до суду відповідач не виконав взяті на себе зобовязання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернув.

Виходячи з умови договору позики (розписки), сума боргу відповідача перед позивачем складає 15 000 грн. А тому, вимога про стягнення суми боргу підлягає до задоволення.

Що стосується вимог про стягнення інфляційних витрат в розмірі 1 703,88 грн. та штрафних санкцій в розмірі 425 грн., то за відсутності в позовній заяві розрахунку таких нарахувань такі вимоги до задоволення не підлягають.

Згідно ст. 1167 ч. 1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Позивачем в обґрунтування наявності факту спричинення йому моральної шкоди та визначення її розміру не надано аргументованих доказів, які свідчили про дійсність даних обставин.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Оскільки, позивачем не доведено обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо відшкодування моральної шкоди, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати у справі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60, 61, 88, 154, 197, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 509, 526, 533, 625 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Куріеріса Ставроса 15 000 (п'ятнадцять тисяч) гривень боргу за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Куріеріса Ставроса 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

В решті вимог позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій