Номер провадження: Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.

при секретарі Ярахмедові Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_3, апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право користування земельною ділянкою та скасування у частині рішення органу місцевого самоврядування і за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради про виселення, зобов'язання вчинити певні дії, визнання недійсним технічного паспорта, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

07.11.2014 року ОСОБА_2 звернувся із позовом про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування земельною ділянкою в ОСОБА_5 по вул. 14-а ОСОБА_1, будинок №6 /6 станція Люстдорфської дороги/ і скасування рішення Одеської міської ради (далі-ОМР) від 27.08.2014 року у частині надання ОСОБА_4 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд /присадибна ділянка/.

Позов обгрунтовано тим, що спірна земельна ділянка виділялась ОСОБА_4 під забудову ще у 1957 році, в той час коли він перебував у шлюбі із ОСОБА_6, на склад сім'ї з 3/х осіб, зокрема і позивача ОСОБА_2 Під час шлюбу батьків на спірній земельній ділянці збудовано житловий будинок, в якому позивач зареєстрований і проживає до цього часу. В 1972 році батьки розлучилися, а в 1985 році ОСОБА_4 отримав квартиру на себе і членів своєї нової сімї. Оскільки у 1985 році ОСОБА_4 отримав квартиру з державного житлового фонду і з цього часу перестав користуватись житловим будинком, на час отримання відповідачем квартири чинне законодавство забороняло мати у власності більше одного житлового будинку, позивач вважає, що відповідач втратив право користування спірною земельною ділянкою.

Посилаючись на те, що він тривалий час, понад 50 років, проживає у житловому будинку і користується спірною земельною ділянкою, разом із сином ОСОБА_3 вони здійснили роботи з поліпшення умов проживання, збудували на земельній ділянці ряд будівель та споруд, відповідач ОСОБА_4 втратив право на користування земельною ділянкою, а рішення ОМР про надання відповідачу дозволу на розробку проекту землеустрою спірної земельної ділянки порушує його право користування, просив позов задовольнити.

Представник ОСОБА_2 підтримала позов у суді першої інстанції.

Представник ОМР не приймав участі у судовому засіданні у суді першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав, посилаючись на його необгрунтованість та недоведеність, звернувся із зустрічним позовом, і, остаточно уточнивши, просив: зобов'язати ОСОБА_2 не порушувати його право на користування земельною ділянкою; зобов'язати ОСОБА_2 звільнити приміщення під літерою А шляхом виселення; встановити порядок користування жилими будинками, які розташовані на спірній земельній ділянці шляхом виділення у його користування жилого будинку під літерою А, а у користування ОСОБА_7 жилого будинку під літерою З; заборонити ОСОБА_2 і ОСОБА_3 встановлювати стіни та двері, а також зберігати автомобіль під навісом літера И; заборонити ОСОБА_2 і ОСОБА_3 проводити будь-які реконструкції або встановлювати будь-які огорожі на спірній земельній ділянці; стягнути моральну шкоду із ОСОБА_2 і ОСОБА_3, з кожного по 3 000 гривень; визнати недійсним технічний паспорт, виданий комунальним підприємством ОМБТІ та РОН (далі-КП) від 12.10.2012 року, виданий на ім'я ОСОБА_2

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 ґрунтуються на тому, що він, у встановленому законом порядку, в 1957 році отримав спірну земельну ділянку під забудову, у 1963 році збудував на земельній ділянці житловий будинок під літерою А, весь час користувався земельною ділянкою та житловим будинком, сплачував податки й страхував будинок. З його згоди ОСОБА_2 у 2004 році збудував на спірній земельній ділянці житловий будинок під літерою З, у зв'язку з чим він бажає визначити порядок користування жилими будинками під літерами «А» та «З», що розташовані на земельній ділянці і виселити ОСОБА_2 з житлового будинку під літерою А. Зазначав також, що між ними тривалий час існують спори з приводу користування жилим будинком та земельною ділянкою, численними рішеннями судів підтверджено право ОСОБА_4 на користування спірною земельною ділянкою, однак відповідачі (його син та онука) перешкоджають йому у користуванні житловим будинком й земельною ділянкою. В 2014 році ОМР прийняла рішення про надання дозволу на розробку землеустрою спірної земельної ділянки, проте відповідачі без його згоди здійснюють будівництво і реконструкцію на земельній ділянці. Численні судові спори призвели до погіршення самопочуття, що спричиняє йому моральні страждання.

Посилаючись на те, що він є правомірним користувачем спірної земельної ділянки, а відповідачі порушують його права на користування жилим будинком і земельною ділянкою, просив задовольнити зустрічний позов.

Представник відповідача ОСОБА_4 у суді першої інстанції позов ОСОБА_2 не визнала, зустрічний позов підтримала.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 зустрічний позов не визнали.

Представник КП не приймав участі у судовому засіданні у суді першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10.08.2016 року ОСОБА_2 у позові відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково: суд заборонив ОСОБА_3 і ОСОБА_2 встановлювати будь-які стіни та двері, зберігати автомобіль та особисті речі під навісом літера И; заборонив ОСОБА_3 проводити будь-які реконструкції або встановлювати будь-які огорожі на земельній ділянці і заборонив ОСОБА_2 проводити будь-які дії зі встановлення будь-яких огорож на земельній ділянці.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26.09.2016 року виправлені описки в мотивувальній частині рішення суду від 10.08.2016 року (а.с.71,72 т.3).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять рішення суду у частині відмови у позові ОСОБА_2 і в частині задоволення зустрічного позову скасувати і постановити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 у повному обсязі й відмову у зустрічному позові, посилаючись на незаконність рішення суду і наявність підстав та доказів для визнання того, що ОСОБА_4 втратив право користування спірною земельною ділянкою.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду у частині відмови йому у позові скасувати і постановити у цій частині нове рішення про задоволення його вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи і на необгрунтованість відмови у позові про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, виселення відповідача і визначення порядку користування жилими будівлями, заборони ОСОБА_2 здійснювати реконструкцію на земельній ділянці, крім того, суд в рішенні неправильно зазначив, що житловий будинок під літерою З збудував ОСОБА_3

У засіданні колегії суддів: представник ОСОБА_2 і ОСОБА_3, ОСОБА_3 свою скаргу підтримали і заперечували проти скарги ОСОБА_4; представник ОСОБА_4 скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не визнала і підтримала скаргу ОСОБА_4

Рішення суду першої інстанції у частині підлягає залишенню без змін на підставі ст. 308 ЦПК України, а у частині скасуванню на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

Рішення суду у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОМР, ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право користування земельною ділянкою, скасування у частині рішення Одеської міської ради від 27.08.2014 року, а також у частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_3 О,А., КП про заборону вчиняти дії стосовно навісу під літерою И та земельної ділянки і у частині відмови у зустрічному позові про виселення, встановлення порядку користування жилими будинками, визнання недійсним технічного паспорта, відшкодування моральної шкоди підлягає залишенню без змін зважаючи на наступне.

За змістом ст. 308 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 просив визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування земельною ділянкою в ОСОБА_5 по вул. 14-а ОСОБА_1, будинок №6 /6 станція Люстдорфської дороги/ і скасувати рішення ОМР від 27.08.2014 року у частині надання ОСОБА_4 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд / присадибна ділянка /, а.с. 2-6 т.1.

Суд, відмовляючи ОСОБА_2 у позові виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 втратив право на користування спірною земельною ділянкою, а також щодо незаконності рішення ОМР у частині надання ОСОБА_4 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (а.с.39-46 т.3).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції у цій частині з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується належними та допустимими доказами те, що рішенням виконавчого комітету Кагановичцької районної ради м. Одеси №265 від 19.04.1957 року ОСОБА_4, для індивідуального житлового будівництва у 1957 року виділена земельна ділянка площею 510 м2 в районі 6-ої станції Чорноморської /зараз Люстдорфської/ дороги у м. Одесі, межі якої визначені на підставі акту від 14.05.1957 року. 15.02.1958 року між ЖКВ виконкому Приморської районної ради депутатів трудящих та ОСОБА_4 укладено договір на безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку на праві приватної власності, за умовами якого, зокрема, ОСОБА_4 зобовязався збудувати у строк до 1960 року житловий будинок загальною площею 71,6 м2. 15.07.1960 року, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м. Одеси ОСОБА_4 видано дозвіл на

виконання будівельних робіт з будівництва жилого будинку на спірній земельній ділянці. Станом на 1963 рік на спірній земельній ділянці збудовано житловий будинок під літерою

«А», ОСОБА_4 і членам його родини у лютому 1963 року дозволена реєстрація місця проживання у зазначеному жилому будинку. З 1963 року і станом на час розгляду даної справи у суді, житловий будинок під літерою «А», у встановленому законом порядку, не здано в експлуатацію, ОСОБА_4 не отримав правовстановлюючих документів на зазначений житловий будинок (а.с.11-13,14-18,57,60,66,87,88,157-159,162,178-183,236-242 т.1).

Станом на час розгляду даної справи у суді спірна земельна ділянка, яка з 1957 року перебуває у правомірному користуванні ОСОБА_4, у встановленому законом порядку, у ОСОБА_4 не вилучалась, рішення виконавчого комітету Кагановичцької районної ради м. Одеси №265 від 19.04.1957 року про надання спірної земельної ділянки ОСОБА_4 для індивідуального житлового будівництва, а також договір між ЖКВ виконкому Приморського районної ради депутатів трудящих та ОСОБА_4 про безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку на праві приватної власності, не скасовувалось /рішення/ й не визнавався недійсним /договір/.

У 2004 році, з дозволу ОСОБА_4, ОСОБА_2 збудував на спірній земельній ділянці /з 1957 року і до цього часу земельна ділянка знаходиться у правомірному користуванні ОСОБА_2 А.С./, житловий будинок під літерою «З», який з 2004 року і до цього часу, у встановленому законом порядку, не здано в експлуатацію, щодо якого не здійснена державна реєстрація і на який не отримано правовстановлюючі документи (а.с.104-108,117-126 т.1).

Рішенням ОМР №5271-УІ від 27.08.2014 року ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. 14- Лінія 6, 6-ої ст. Люстдорфської дороги в м. Одесі для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), а.с.10 т.1.

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 з 1957 року і до цього часу є правомірним користувачем спірної земельної ділянки, його правомірне користування цією земельною ділянкою підтверджується рішенням органу місцевого самоврядування і договором про безстрокове користування земельною ділянкою з цільовим призначенням для будівництва житлового будинку, в силу ст. ст. 116, 120 ЗУ України, ОСОБА_4 має право на отримання спірної земельної ділянки у власність, у звязку з чим рішення ОМР від 27.08.2014 року у частині надання дозволу ОСОБА_8 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідає вимогам ст. 122, 123 ЗК України.

ОСОБА_2, син ОСОБА_4, з 1980 року зареєстрований у жилому будинку під літерою «А» по вул. 14- Лінія 6, 6-ої ст. Люстдорфської дороги в м. Одесі (а.с.197 т.1).

Реєстрація ОСОБА_2 у жилому будинку під літерою «А», який не є власником цього будинку, дає ОСОБА_2 право користування жилим будинком.

Оскільки правомірним користувачем спірної земельної ділянки є ОСОБА_4, ОСОБА_2 лише має право на користування жилим будинком і відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_2 має право на користування спірною земельною ділянкою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову ОСОБА_2 у позові до ОСОБА_4 і ОМР.

ОСОБА_4, остаточно уточнивши вимоги, у зустрічному позові, зокрема просив: заборонити ОСОБА_2 і ОСОБА_3 вчиняти дії стосовно навісу під літерою И та спірної земельної ділянки; виселити ОСОБА_2 з жилого будинку під літерою «А», встановити порядок користування жилими будинками під літерами «А» та «З; визнати недійсним технічний паспорт на житловий будинок від 12.10.2012 року й відшкодувати моральну шкоду шляхом стягнення по 3 000 гривень із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.40-44,62,63,80,81 т.1, а.с.116 т.2, а.с.11-13 т.3).

Суд, задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у частині заборони вчиняти певні дії стосовно навісу під літерою И та земельної ділянки виходив з того, що відповідачі порушують право ОСОБА_4 на користування навісом, здійснюючи реконструкцію навісу і зберігаючи під навісом

належні відповідачам речі та автомобіль, крім того, ОСОБА_3, який без правових підстав проживає у житловому будинку під літерою «З», чинить ОСОБА_4 перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Відмовляючи ОСОБА_4 у зустрічному позові про виселення ОСОБА_2 з жилого будинку під літерою «А», про встановлення порядку користування жилими будинками під літерами «А» та «З», про визнання недійсним технічного паспорта на жилий будинок від 12.10.2012 року та про відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що по-перше, ОСОБА_2, у встановленому законом порядку зареєстрований у житловому будинку під літерою «А» і суду не надано належних доказів й не приведено належних підстав для виселення останнього зі спірного житлового будинку, по-друге, житлові будинки під літерою «А» та «З», відповідно до вимог чинного законодавства, не пройшли державну реєстрацію, зокрема жилий будинок під літерою «З» 2004 року побудови станом на час розгляду справи у суді не здано в експлуатацію, по-третє, технічний паспорт на житловий будинок від 12.10.2012 року не є правовстановлюючим документом, а є письмовим доказом, по-четверте, моральні страждання через численні спори у суді не є підставою для стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Землекористувач земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (ст. ст. 391 ч.1 ЦК України, ст. 152 ч.2 ЗК України).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.06.2014 року і рішенням апеляційного суду Одеської області від 01.10.2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у приватизації земельної ділянки, зобовязання вчинити певні дії, зокрема встановлено, що належним користувачем спірної земельної ділянки і власником навісу є ОСОБА_4, а тому ОСОБА_2 і ОСОБА_3, які здійснили реконструкцію навісу під літерою «И», повинні привести навіс, що розташований на земельній ділянці, користувачем якої є ОСОБА_4, до первісного стану (а.с.113-116 т.1).

В силу ст. 61 ч. 3 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом першої інстанції у тому числі встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 рішення суду стосовно приведення навісу до попереднього стану тривалий час не виконували, продовжують користуватись навісом, зберігаючи під ним особисті речі і автомобіль, чим перешкоджають власнику навісу ОСОБА_4 користуватись ним.

За таких обставин, рішення суду у частині заборони відповідачам вчиняти певні дії щодо навісу, а також заборони зберігати під навісом автомобіль та особисті речі, відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Правильним є і висновок суду у частині заборони відповідачам вчиняти дії з реконструкції земельної ділянки, зокрема зі встановлення огорожі на земельній ділянці, оскільки такі дії можуть вчинятись зі згоди правомірного користувача земельної ділянки ОСОБА_4

Рішення суду першої інстанції у частині відмови у зустрічному позові ОСОБА_4 про виселення ОСОБА_2 з жилого будинку під літерою «А», про визначення порядку користування жилими будинками під літерою «А» та «З», про визнання недійсним технічного паспорту на житловий будинок від 12.10.2012 року, про відшкодування моральної шкоди є обґрунтованим і підлягає залишенню без змін.

Встановлено, що ОСОБА_2, з 1980 року і до цього часу, у встановленому законом порядку, зареєстрований та проживає у жилому будинку під літерою «А» по вул. 14-а ОСОБА_1, будинок №6 /6 станція Люстдорфської дороги/ у м. Одесі.

Оскільки, всупереч ст. ст. 116, 157 ЖК України, позивач ОСОБА_4 не надав ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій належних доказів для виселення ОСОБА_2 з жилого будинку під літерою «А» з підстав ст. 116 ЖК України, висновок суду у цій частині про відмову у позові за недоведеністю є правильним.

Обгрунтованим є висновок суду першої інстанції і у частині відмови у позові про визначення порядку користування жилими будинками під літерами «А» та «З», зважаючи на те, що зазначені житлові будинки, зокрема будинок під літерою «З» 2004 року побудови не введений в експлуатацію і на нього відсутні правовстановлюючі документи, у звязку з чим не може бути обєктом встановлення порядку користування. Крім того, слід зазначити, що ОСОБА_2 не є власником жилого будинку під літерою «З» й не є правомірним користувачем земельної ділянки, на якій розташований жилий будинок під літерою «З».

Суд дійшов правильного висновку про те, що технічний паспорт на житловий будинок не є правовстановлюючим документом на обєкт нерухомого майна. Технічний паспорт є письмовим доказом фіксування стану нерухомого майна на час проведення технічного обстеження будівель та споруд, що розташовані на земельній ділянці.

Зважаючи на те, що технічний паспорт на обєкт нерухомості не є правовстановлюючим документом, тому він не може визнаватись недійсним у судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у позові про відшкодування моральної шкоди.

Зі змісту позовної заяви в частині відшкодування моральної шкоди вбачається, що вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 з 2004 року звертається до судових та інших органів з приводу визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані на спірній земельній ділянці і така поведінка відповідача спричиняє йому душевні страждання, принижує його честь та гідність. Крім того, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ухиляються від виконання рішення суду про усунення перешкод у користуванні навісом і вводять в оману з цього приводу державного виконавця (а.с.43,44,62,63 т.1).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, у розумінні ст. 23 ЦК України, у разі порушення її прав, що полягає, зокрема, в пошкодженні майна, у фізичному болі та стражданнях, яких зазнала особа у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя тощо.

Звернення ОСОБА_2 до різних органів, у тому числі до суду, для захисту своїх прав або інтересів, введення в оману державного виконавця, у даному випадку, не є тими обставинами, які є підставою для стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_4

Разом з тим, рішення суду у частині відмови ОСОБА_4 у зустрічному позові до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, заборону ОСОБА_2 проводити роботи з реконструкції на земельній ділянці підлягає скасуванню з прийняттям у цій частині нового рішення зважаючи на наступне.

За змістом ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального або процесуального права.

Між сторонами існує спір з приводу користування земельною ділянкою, який регулюється нормами ЦК та ЗК України.

Встановлено, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 є правомірним користувачем земельної ділянки по вул. 14-а ОСОБА_1, будинок №6 /6 станція Люстдорфської дороги/ у м. Одесі.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у будинку по вул. 14-а ОСОБА_1, будинок №6 /6 станція Люстдорфської дороги/ у м. Одесі і має право лише на користування жилим будинком. ОСОБА_2 не має належних та допустимих доказів на підтвердження його користування спірною земельною ділянкою, на якій розташований будинок і в якому він проживає не як власник, а як наймач.

Між тим, з 2012 року між ОСОБА_4 / правомірний землекористувач / в

ОСОБА_5 у суді тривають спори з приводу користування спірною земельною ділянкою, а також з приводу її приватизації, зокрема є рішення суду від 01.10.2014 року, яке набрало законної сили, про зобовязання ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні навісом.

ОСОБА_4 в позовній заяві і його представник у засіданні колегії суддів зазначали, що ОСОБА_2 тривалий час чинить йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою, без його згоди збудував на земельній ділянці гараж, а після примусового виконання рішення суду щодо приведення навісу у попередній стан, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, без його згоди, знову звели на місті навісу нові стіни з металевої сітки (а.с.116 т.2).

Беручи до уваги, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а землекористувач земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (ст. ст. 391 ч.1 ЦК України, ст. 152 ч.2 ЗК України), вимоги ОСОБА_4 у частині зобов'язання ОСОБА_2 усунути ОСОБА_4 перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою, а також у частині заборони ОСОБА_2 проводити будь-які роботи з реконструкції на спірній земельній ділянці підлягають задоволенню судом апеляційної інстанції, як такі, що доведені та ґрунтуються на законі.

Доводи ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у скарзі про те, що ОСОБА_4 втратив право на користування земельною ділянкою, оскільки у свій час (в 1985 році) отримав на склад своєї нової сімї квартиру у державному житловому фонді і станом на 1985 рік, відповідно до чинного на той час законодавства, мав право мати в особистій власності лише один жилий будинок (або його частину), крім того, згідно ст. 36 ЗК УРСР від 08.07.1970 року (в редакції від 12.04.1985 року) особа втрачала право користування земельною ділянкою у випадку переселення на інше постійне місце проживання не заслуговують на увагу з таких підстав.

Станом на 1985 рік і у подальшому, незважаючи на вимоги ст. 36 ЗК УРСР в редакції від 12.04.1985 року, спірна земельна ділянка, у встановленому законом порядку, не була вилучена у ОСОБА_4

Право користування ОСОБА_4 спірною земельною ділянкою з 1985 року і до цього часу, у встановленому законом порядку, не визнано неправомірним, зважаючи на те, що рішення органу місцевого самоврядування та договір на право безстрокового користування спірною земельної ділянки, не скасовані й не визнані недійсними.

Інших, правових доводів, апеляційна скарга ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не містить.

Приймаючи до уваги, що рішення суду у частині відповідає вимогам закону, а у частині не відповідає обставинам справи та вимогам закону, рішення суду першої інстанції у частині підлягає залишенню без змін, а у частині скасуванню з прийняттям нового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. п.1,2, 308, 309 ч.1 п. п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2016 року у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до Одеської міської ради, ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право користування земельною ділянкою, скасування у частині рішення Одеської міської ради від 27.08.2014 року, а також у частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради про заборону вчиняти дії стосовно навісу під літерою И та земельної ділянки і у частині відмови у зустрічному позові про виселення, встановлення порядку користування жилими

будинками, визнання недійсним технічного паспорта, відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2016 року у частині відмови ОСОБА_4 у зустрічному позові до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, заборону ОСОБА_2 проводити роботи з реконструкції на земельній ділянці скасувати.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, заборону проводити роботи з реконструкції на земельній ділянці задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 усунути ОСОБА_4 перешкоди у користуванні земельною ділянкою в м. Одесі, 14-а ОСОБА_1, будинок №6 /6-а станція Люстдорфської дороги/ і заборонити ОСОБА_2 проводити будь-які роботи з реконструкції на земельній ділянці в м. Одесі 14-а ОСОБА_1 будинок №6 /6-а станція Люстдорфської дороги/.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справи протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Л.М. ОСОБА_9 Плавич