1Справа № 335/7983/17 2/335/1566/2017
11 жовтня 2017 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Соболєвої І.П.,
за участю секретаря судового засідання Лєдової А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Позивач ПАТ Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 працював слюсарем-ремонтником у ЦРМУ-4 ПАТ «Запоріжсталь». В січні 2017 за період роботи з 23.11.2016 по 23.11.2017 працівнику ОСОБА_1 було надано щорічну основну відпустку у кількості 41 календарний день, з яких 13 днів він заробив, а 28 днів було надано в рахунок невідпрацьованої частини року. Також, за період 2015-2016 р.р. у ОСОБА_1 залишився 1 день невикористаної щорічної відпустки, на який, при розрахунках боргу, було зменшено кількість днів відпустки за невідпрацьовану частину 2017 р. відповідно до 27 днів. Відповідачу було проведено оплату відпустки виходячи з розрахунку його середньомісячного заробітку, яка складає 9 933, 48 грн. Сума до утримання за невідпрацьовану частину відпустки складає 6 541,56 грн. З урахуванням податків, які склали 1 341,03 грн., сума до виплати склала 5 200,54 грн. В березні 2017 р. ОСОБА_1 відпрацював 16 годин та 8 годин знаходився на професійних заняттях. За цей час йому було нараховано 649,61 грн. заробітної плати. Після використання щорічної відпустки, наказом № 270/л від 29.03.2017 за численні прогули без поважних причин ОСОБА_1 було звільнено з ПАТ «Запоріжсталь». На день звільнення сума нарахованої заробітної плати відповідачу не була достатньою для погашення його заборгованості за невідпрацьовані дні відпустки, у звязку з чим, після всіх належних відрахувань, розмір заборгованості склав 4 550, 93 коп. З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про погашення суми заборгованості в добровільному порядку, проте вимога ОСОБА_1 була залишена без уваги, борг так сплачено не було. У вересні 2016 р. за клопотанням профспілкового комітету ЦРМУ-4 ОСОБА_1 за договором № 20/2016/2306 від 27.09.2016 було надано безвідсоткову позику на придбання дитячої коляски в розмірі 5 000,00 грн. Після звільнення відповідача з підприємства залишок неповернутої позики складає 2 915,00 грн.
Посилаючись на вимоги ст. 127 КЗпП України, ст. 22 Закону України «Про відпустки», ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача на їх користь суму заборгованості за невідпрацьовані дні відпустки у розмірі 4 550,93 грн., суму залишку неповернутої позики у розмірі 2 915,00 грн. та витрати по оплаті судового збору.
У судове засідання представник позивача не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання повторно не прибув, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином рекомендованими листами із повідомленнями, причини неявки не повідомив. Як вбачається з довідок поштового відділення на конвертах із поштовими відправленнями судових повісток, конверти були повернуті на адресу суду за закінченням терміну зберігання, що свідчить про відмову відповідача від отримання судових повісток на поштовому відділенні. Відповідно до частини восьмої статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надавав.
За згодою представника позивача та у відповідності з вимогами ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
За положеннями ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 працював у ПАТ «Запоріжсталь» у ЦРМУ-4 за професією слюсар-ремонтник, відповідно до наказу № 247 про прийом на роботу від 22.11.2010.
В січні 2017 за період роботи з 23.11.2016 по 23.11.2017 працівнику ОСОБА_1 було надано щорічну основну відпустку у кількості 41 календарний день, з яких 13 днів він заробив, а 28 днів було надано в рахунок невідпрацьованої частини року. Також, за період 2015-2016 р.р. у ОСОБА_1 залишився 1 день невикористаної щорічної відпустки, на який, при розрахунках боргу, було зменшено кількість днів відпустки за невідпрацьовану частину 2017 р. відповідно до 27 днів. Відповідачу було проведено оплату відпустки виходячи з розрахунку його середньомісячного заробітку, яка складає 9 933, 48 грн. Сума до утримання за невідпрацьовану частину відпустки складає 6 541,56 грн. З урахуванням податків, які склали 1 341,03 грн., сума до виплати склала 5 200,54 грн. В березні 2017 р. ОСОБА_1 відпрацював 16 годин та 8 годин знаходився на професійних заняттях. За цей час йому було нараховано 649,61 грн. заробітної плати.
Наказом № 270/л від 29.03.2017 за численні прогули без поважних причин ОСОБА_1 було звільнено з ПАТ «Запоріжсталь».
На день звільнення сума нарахованої заробітної плати відповідачу не була достатньою для погашення його заборгованості за невідпрацьовані дні відпустки, у звязку з чим, після всіх належних відрахувань, розмір заборгованості склав 4 550, 93 коп.
Про наявність заборгованості, порядок її погашення відповідач повідомлявся листом № 16/2020925 від 03.04.2017, але добровільно суму боргу ОСОБА_1 не погасив.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року. Підстав для непроведення відрахування, передбаченого частиною першою цієї статті, не вбачається.
Відповідно до вимог ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпуску, за невідпрацьовані дні відпустки.
Враховуючи судову практику, відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не утримані при звільненні суми за невідпрацьовані дні використаної працівником відпустки не можуть бути стягнуті з нього судом у тому разі, коли трудовий договір припинено з підстав, зазначених у пунктах 3, 5, 6 ст. 36 КЗпП України та пунктах 1, 2, 5 ст. 40 КЗпП України, а також при направленні на навчання, та у звязку з виходом на пенсію.
Відповідач звільнений по ст. 38 КЗпП України, яка не відноситься до переліку підстав, при яких не може бути проведено стягнення сум за невідпрацьовані дні використаної відпустки, а тому вимога позивача до відповідача про повернення виплаченої частини середньої заробітної плати за невідпрацьовані дні використаної відпустки, є законною.
Таким чином, суд задовольняє вимоги позивача і вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 4 550, 93 коп.
Також, 27.09.2016 р. між ПАТ «Запоріжсталь» та ОСОБА_1 укладено договір № 20/2016/2306 про надання безвідсоткової позики на придбання дитячої коляски в розмірі 5 000,00 грн.
Як передбачено пунктом 9 договору, у разі припинення трудових відносин між робітником і комбінатом до моменту повернення усієї суми позики, наданої робітнику відповідно до умов договору, сума неповернутого залишку підлягає обовязковому поверненню працівником шляхом утримання із заробітної плати, підлягаючій виплаті у якості остаточного розрахунку. Якщо утриманої із заробітної плати робітника грошової суми недостатньо для погашення суми отриманої позики, він зобовязаний у 3-денний термін повернути залишок внесення грошових сум через касу підприємства або шляхом перерахування через банківську установу на розрахункові рахунки підприємства з обовязковим зазначенням призначення платежу.
Згідно ст. 526, ч. 1 ст. 527 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконувати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.
Статтею ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобовязання (неналежне виконання).
Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобовязання наступають правові наслідки, установлені договором або законом.
В силу ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.
У відповідності з ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Як зазначає позивач, після звільнення відповідача з підприємства залишок неповернутої позики складає 2 915,00 грн.
За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Запоріжсталь» суму залишку неповернутої позики у розмірі 2 915,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, судові витрати, які повязані зі сплатою судового збору у розмірі 1 600 грн. 00 коп. підлягають також стягненню з відповідача.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 197, 208, 209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд,
Позов публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» задовольнити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі у 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: І.П. Соболєва