П ОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Київ
Судові палати у цивільних та господарських справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого Сімоненко В.М.,
суддів:Берднік І.С., Ємця А.А., Гуменюка В.І., Жайворонок Т.Є., Лященко Н.П., Охрімчук Л.І., Романюка Я.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Сумбуд» до комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради про визнання такими, що не підлягають виконанню, технічних умов на водопостачання та водовідведення за заявою публічного акціонерного товариства «Сумбуд» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л и:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «Сумбуд» (далі - ПАТ «Сумбуд») звернулося до суду з позовом до комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради (далі - КП «Міськводоканал») про визнання такими, що не підлягають виконанню, технічних умов на водопостачання та водовідведення.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 3 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 2 липня 2015 року, відмовлено у відкритті провадження у даній справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 122 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 лютого 2016 року касаційну скаргу ПАТ «Сумбуд» відхилено, ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 3 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 2 липня 2015 року залишено без змін.

У поданій заяві ПАТ «Сумбуд» порушує питання про скасування ухвал суду першої, апеляційної та касаційної інстанцій та передачу справи до суду першої інстанції для розгляду по суті з передбачених пунктом 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 15, 61 ЦПК України і статей 12, 80 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

На підтвердження своїх доводів ПАТ «Сумбуд» наводить постанову Вищого господарського суду України від 30 листопада 2015 року (справа № 920/322/15) та постанову Верховного Суду України від 27 травня 2015 року (справа № 159цс15).

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в заяві доводи, судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України вважають, що заява про перегляд оскаржуваного судового рішення не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту статті 360-4 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3409/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> Верховний Суд України скасовує судове рішення і передає справу на новий розгляд до відповідного суду першої, апеляційної чи касаційної інстанції, яка переглядається з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, що перешкоджає подальшому провадженні у справі, якщо установить, що воно є незаконним.

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що, звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ «Сумбуд» просило визнати такими, що не підлягають виконанню, технічні умови на водопостачання та водовідведення багатоквартирного жилого будинку корпус № 8 на проспекті ім. М. Лушпи у місті Суми, видані КП «Міськводоканал» 2 жовтня 2014 року.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Разом з тим у постанові Вищого господарського суду України від 30 листопада 2015 року, на яку посилається у своїй заяві ПАТ «Сумбуд», касаційний суд, урахувавши вимоги статей 12, 80 ГПК України, зазначив про наявність підстав для припинення провадження у справі за позовом ПАТ «Сумбуд» до КП «Міськводоканал» про скасування технічних умов, оскільки даний спір не підвідомчий господарським судам.

Отже, існує неоднакове застосуваннями судами касаційних інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм статей 15 ЦПК України і 12 ГПК України, судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України виходять з такого.

За змістом частини першої статті 15 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1772/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_306/ed_2015_05_16/pravo1/T113038.html?pravo=1> фізична чи юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває в її власності або користуванні, має право на одержання технічних умов згідно з поданою нею заявою.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина друга статті 638 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190 (далі - Правила), визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України.

Ці Правила є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Пунктом 2.1 розділу ІІ Правил передбачено, що договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до законів України «Про питну воду та питне водопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно з пунктом 4.1 розділу ІV Правил для приєднання до систем централізованого водопостачання та водовідведення замовнику таких послуг надаються технічні умови, форма яких наведена в додатку 1 до цих Правил.

Для одержання технічних умов замовник послуг з централізованого водопостачання та водовідведення подає до виробника таких послуг: заяву; опитувальний лист за формою згідно з додатком 2; ситуаційний план з визначенням місця розташування земельної ділянки на відповідній території. Виробник послуг з централізованого водопостачання та водовідведення видає замовнику технічні умови згідно з поданою заявою протягом десяти робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви.

Отже, за змістом зазначених норм, приєднання до мереж водопостачання та водовідведення здійснюється на договірних засадах між особою, яка претендує на таке приєднання (замовником), та постачальником послуг шляхом оферти замовника послуг та акцепту виробником послуг у порядку пункту 4.1 розділу ІV Правил у вигляді технічних умов на приєднання.

Разом з цим термін «технічні умови» застосовується також у Законі України «Про стандартизацію».

У пункті 22 статті 1 цього Закону його застосовано у такому значенні: технічні умови - нормативний документ, що встановлює технічні вимоги, яким повинна відповідати продукція, процес або послуга, та визначає процедури, за допомогою яких може бути встановлено, чи дотримані такі вимоги.

Залежно від рівня суб'єкта стандартизації, що приймає нормативні документи, вони поділяються на: національні стандарти та кодекси усталеної практики, прийняті національним органом стандартизації; стандарти, кодекси усталеної практики та технічні умови, прийняті підприємствами, установами та організаціями, що здійснюють стандартизацію.

За пунктом 1 статті 16 цього Закону підприємства, установи та організації також можуть у відповідних сферах діяльності розробляти, приймати, перевіряти, переглядати та скасовувати стандарти, кодекси усталеної практики, технічні умови і зміни до них, установлювати процедури їх розроблення, прийняття, перевірки, перегляду, скасування та застосування.

Державна реєстрація та погодження технічних умов (ТУ) здійснюється згідно з ДСТУ 1.6:2004 «Національна стандартизація. Правила реєстрації нормативних документів» та ДСТУ 1.3:2004 «Правила побудови, викладання, оформлення, погодження, прийняття та позначення технічних умов»

Отже, зміст терміна «технічні умови» у розумінні статті 30 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_306/ed_2015_05_16/pravo1/T113038.html?pravo=1>, Правил та Закону України «Про стандартизацію» різниться; виділяють технічні умови, які видаються підприємству на виконання договірних відносин, і технічні умови (ТУ), які є нормативнім документом і підлягають погодженню.

Як убачається зі змісту пункту першого статті 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, крім: спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов, тобто технічних умов, які підлягають погодженню у відповідності з законодавством у сфері стандартізаціїї.

У справі, яка переглядається позивач просив визнати такими, що не підлягають виконанню, додаткові технічні умови щодо будівництва глибоководної свердловини на Пришибському водозаборі, які йому 2 жовтня 2014 року видав відповідач на його замовлення.

Отже, спір виник не з приводу погодження стандартів та технічних умов, а між двома суб'єктами господарювання у сфері містобудівної діяльності з приводу виконання господарського договору, а тому суд правильно застосував положення пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК України та відмовив у відкритті провадження у даній справі як такій, що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене постановлені у справі судові рішення підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 355, 3603 , 3605 ЦПК України, судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л и:

У задоволенні заяви публічного акціонерного товариства «Сумбуд» відмовити.

Постанова Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий В.М. Сімоненко

Судді: І.С. Берднік

В.І. Гуменюк

А.А. Ємець

Т.Є Жайворонок

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк