Провадження № 2/263/362/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2017 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючої судді Шатілової Л.Г., при секретарі Кузь К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, -

ВСТАНОВИВ:

22.11.2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04.08.2014 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики на суму 100000,00 гривень, з кінцевим строком повернення до 04.02.2015 року. Однак, до теперішнього часу сума позики залишається не повернутою. Свої зобовязання за вищевказаним договором позики відповідач не виконав, у звязку з чим станом на 04.12.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 707900,00 гривень, яка складається з: суми позики 100000,00 гривень, процентів - 224000,00 гривень, інфляційних витрат 44400,00 гривень, 3% річних 5500,00 гривень та пені в розмірі 334000,00 гривень. Зазначену суму заборгованості просив стягнути з відповідача на його користь.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях, суду пояснив, що укласти договір позики його змусили злочинним шляхом, тому просив застосувати до даних правовідносин строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Зясувавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.08.2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики на суму 100000,00 гривень, з кінцевим строком повернення до 04.02.2015 року /а.с. 2а/.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору, позичальник має сплатити позикодавцеві відсотки у розмірі 6% від суми позики за кожний місяць користування позикою по день повернення позики. Відсотки сплачуються щомісячно не пізніше 04 числа кожного місяцю. При несплаті відсотків у встановлений строк, вони підлягають щомісячній сплаті в розмірі 8 % від суми боргу.

Відповідно до п. 1.4 Договору, при несвоєчасному поверненні позики чи сплаті відсотків позичальник зобовязується сплатити позикодавцеві пеню, відповідно до ст.ст. 549-542 ЦК України, в розмірі 0,5% від суми позики за кожен день прострочення, відшкодувати шкоду згідно зі ст. 623 ЦК України, повернути борг з урахуванням інфляції та 3 відсотків річних, відповідно до ст. 625 ЦК України...

Свої зобовязання за договором позики від 04.08.2014 року відповідач ОСОБА_2 не виконав, у звязку з чим з останнього на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню: сума заборгованості в розмірі 100000,00 гривень, сума відсотків у розмірі 224000,00 гривень, сума інфляційних витрат у розмірі 44400,00 гривень, 3% річних 5500,00, а всього 373900,00 гривень.

При цьому, згідно зі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Згідно Розпорядження КМУ № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», в переліку міст, де проводиться антитерористична операція, зазначене місто Маріуполь.

Так, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача на його користь суми пені за період з 04.02.2015 року по 04.12.2016 року в розмірі 334000,00 гривень.

Враховуючи, що відповідач зареєстрований та проживає в місті Маріуполі, відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», нарахування пені на суму заборгованості за договором позики від 04.08.2014 року, укладеним між позивачем та відповідачем, є неправомірним, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

При цьому, суд не бере до уваги заяву відповідача про застосування строку позовної давності в 1 рік, до спірних правовідносин щодо стягнення штрафних санкцій (пені), відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, оскільки прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у цій частині з вищевикладених підстав.

Одночасно, суд не може покласти в основу рішення посилання відповідача на те, що договір позики від 04.08.2014 року між ним та позивачем був укладений під впливом обману, оскільки дана обставина не була підтверджена в судовому засіданні. Зокрема, на підтвердження шахрайських дій позивача чи третіх осіб, спрямованих на введення його в оману та/або примушування укласти договір, без його прямої волі, суду не було представлено жодного обєктивного доказу.

Більш того, на укладення договору позики від 04.08.2014 року між позивачем та відповідачем, саме за обопільною згодою, вказує факт укладення того ж дня, між цими ж сторонами договору іпотеки від 04.08.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1054 приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_3, з метою забезпечення виконання зобовязання за договором позики.

Також суд зауважує, що посилання відповідача з приводу того, що право на одержання процентів від суми позики не поширюється на позикодавців-фізичних осіб, не ґрунтуються на законі, оскільки суперечить положенням п. 1 ч. 2 ст. 1048 ЦК України, відповідно якого договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та беручи до уваги, що відповідач не відноситься до переліку осіб, звільнених статтею 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 3739,00 гривень, від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. ст. ст. 10, 11, 88, 174, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 526, 589, 590, 614, 615, 625, 1049 ЦК України, Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд -

ВИРІШИВ -

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики від 04.08.2014 року, станом на 04.12.2016 року в розмірі 373900 (триста сімдесят три тисячі девятсот) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 3739 (три тисячі сімсот тридцять девять) гривень 00 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.Г.Шатілова