Справа № 127/1847/17 Провадження № 22-ц/772/1573/2017Головуючий в суді першої інстанції Прокопчук А. В.
Категорія 50Доповідач Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Нікушина В.П.,

суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.,

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Староміський відділ державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.05.2017 року, ухвалене по даній справі,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення з неї на його користь заборгованості по аліментах.

Мотивуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 посилався на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 від якого мають сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. У 2004 році шлюб між ними було розірвано, після чого ОСОБА_3, залишивши сім'ю, виїхала за межі України.

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 21.04.2006 року з ОСОБА_3 були стягнені аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку на користь ОСОБА_2, оскільки син проживав з ним та находився на його утриманні.

ОСОБА_3 систематично не сплачувала аліменти, рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 04 липня 2008 року з неї була стягнута заборгованість за період з 29 березня 2006 року по 01 квітня 2008 року в сумі 5969 грн.

Після ухвалення цього рішення, вона продовжувала не сплачувати аліменти в розмірі , визначеному судом і за нею утворилась заборгованість за період з 01.08.2008 року по 01.11.2016 року на суму 45773,11 грн.

Рішенням суду першої інстанції позов задоволено, але з ним не погодилась ОСОБА_3, представником якої воно оскаржене в апеляційному порядку, з вимогою про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підтвердження вимог апеляційної скарги наведені обставини про те, що судом першої інстанції залишені поза увагою докази того, що ОСОБА_3 систематично сплачувала аліменти на користь позивача на утримання сина ОСОБА_4. Крім того, стягнення заборгованості по аліментах при наявності вже існуючого судового рішення про стягнення аліментів, знаходиться поза межами повноважень суду і відноситься до компетенції державної виконавчої служби.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, представника ОСОБА_3, позивача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах вимог апеляційної скарги, дійшла до такого висновку.

Доводи апеляційної скарги суперечать встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на помилковому тлумаченні положень Сімейного кодексу України, які регулюють порядок нарахування та стягнення заборгованості по аліментах.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 не сплачувала аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі, визначеному рішенням суду за правилами СК України, в результаті її заборгованість по аліментах за період з серпня 2008 по листопад 2016 року перед позивачем склала 45773.11 грн. з розміром якої ОСОБА_3 не погоджувалась.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, зважаючи на встановлені по справі обставини.

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 21 квітня 2006 року з ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ? частки всіх видів заробітку, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зобов'язання щодо сплати аліментів ОСОБА_3 не виконувала і рішенням цього ж суду від 04 липня 2008 року з неї була стягнута заборгованість по аліментам з 29 березня 2006 року по 01 квітня 2008 року в сумі 5969,58 грн.

Відповідно до частини 3-ї статті 195 СК України якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

На час розгляду даного спору ОСОБА_3 на підтвердження того, що вона працює та отримує сталу заробітну плату доказів не надала, тому обрахунок заборгованості по аліментах проведено за правилами тієї ж частини 3-ї статті 195 СК України з урахуванням середньомісячної заробітної плати по Вінницькій області.

Заборгованість ОСОБА_3 по аліментах перед позивачем за період з серпня 2008 року по жовтень 2017 року склала 45773,11 грн. з урахуванням того, що нею сплачувались аліменти по 204 грн. щомісячно протягом вказаного строку. Ця обставина була врахована судом першої інстанції при визначенні розміру заборгованості, а тому доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції вона не була врахована є безпідставними.

За наявності спору щодо стягнення заборгованості по аліментах він вирішується в судовому порядку, такі висновки ґрунтуються на системному аналізі положень частини 3-ї статті 73 Закону України «Про виконавче провадження», статей 194 та 195 СК України. Отже твердження про те, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про стягнення заборгованості по аліментах, вийшов за межі своїх повноважень, ґрунтуються на помилковому тлумаченні положень статті 194 СК України у поєднанні з положеннями статті 187 СК України, яка регулює правовідносини позасудового способу відрахування аліментів на утримання дитини.

Аліменти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина були стягнуті за рішенням суду, виконання якого нею не здійснювалось тому рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 04 липня 2008 року з неї стягувалась заборгованість по аліментам за період з 29 березня 2006 року по 01 квітня 2008 року.

Про відсутність добровільної згоди на погашення заборгованості по аліментах у визначеному розмірі ОСОБА_3, висловлена її представником як в ході розгляду справи в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі.

Відповідно до частини 6-ї статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний утримуватись від дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення. Як вбачається із матеріалів справи і цього не заперечує представник ОСОБА_3, вона при наявності рішення про стягнення з неї аліментів, виїхала за межі України без повідомлення органів виконавчої служби, чим ускладнила виконання рішення. Тому посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 не отримувала жодних викликів до державної виконавчої служби і повідомлень про існуючу заборгованість по аліментах перед ОСОБА_2, є безпідставним.

Доводи апеляційної скарги про те, що вина ОСОБА_3 у не виконанні рішення є не доведеною, не впливають на законність оскаржуваного рішення, оскільки наявність вини не є визначальною при стягненні заборгованості по аліментах, яка може бути присуджена не тільки за умови винного поводження відповідача.

Сплата аліментів від імені ОСОБА_3 її довірителями в розмірі 204 грн. щомісячно за наявності рішення, яким визначений розмір аліментів у виді 1/4 всіх видів заробітку зі застереженням про те, що їх розмір не може бути меншим 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не свідчить про належне виконання відповідачем вимог щодо сплати аліментів.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження і не тягнуть за собою скасування оскаржуваного рішення у даній справі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.05.2017 року, ухвалене по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Староміський відділ державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий-суддя: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: