Провадження № 2/712/1463/17
Справа № 712/4521/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі ТІТОВА О.І.

з участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, посилаючись на те, що 20 липня 1973 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. В період шлюбу ними було придбано трикімнатну кооперативну квартиру АДРЕСА_1. 14 травня 1985 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Соснівського районного народного суду м. Черкаси від 21 лютого 1986 року дану квартиру між сторонами розділено, а саме: їй з неповнолітніми дітьми виділено кімнати площею 17,3 та 12,5 кв.м. загальною площею 29,8 кв.м. Відповідачу ОСОБА_3 виділено в користування кімнату площею 13 кв.м. Грошові кошти по сплаті паю згідно рішення суду вона сплатила особисто і за себе і за відповідача.

Відповідач з 1986 року у вказаній квартирі не проживає, а проживає в іншому місці, витрат по утриманню житла не несе, в звязку з чим виникла значна заборгованість. На даний час належна відповідачу кімнату вільна від майна. Тому вважає, що за нею має бути визнано право власності в порядку набувальної давності на кімнату площею 13,1 кв.м. у квартирі АДРЕСА_2, що належить відповідачу.

В судовому засіданні позивач та адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач до судового засідання не зявився, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду повідомлявся належним чином.

Суд, заслухавши пояснення позивача, думку адвоката, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що 20 липня 1973 року між сторонами було зареєстровано шлюб. В період шлюбу сторонами було придбано трикімнатну кооперативну квартиру АДРЕСА_1. 14 травня 1985 року шлюб між сторонами було розірвано.

Рішенням Соснівського районного народного суду м. Черкаси від 21 лютого 1986 року пай в сумі 5 961 руб., що знаходився на особовому рахунку в ЖСК-62 м. Черкаси на імя ОСОБА_3 розділено. Виділено ОСОБА_4 в сумі 5 257 руб., ОСОБА_3 пай в сумі 704 руб., визнано за ними право власності. Виділено ОСОБА_4 з неповнолітніми дітьми в користування кімнати площею 17,3 та 12,5 кв.м. загальною площею 29,8 кв.м., вартістю 4 977 руб., а також виділено ? частину вартості підсобних приміщень 765 руб., балкон вартістю 152 руб., а всього на суму 5 893 руб.

Виділено ОСОБА_3 в користування кімнату площею 13 кв.м., вартістю 1 586 руб., а також ? частину вартості підсобних приміщень 765 руб., а всього на суму 2 351 руб.

Таким чином, позивач є власником 63/100 частин квартири АДРЕСА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29 березня 2006 року.

Посилання позивача на те, що вона добросовісно та відкрито володіє та користується кімнатою в квартирі АДРЕСА_3, що належить відповідачу, а тому за нею має бути визнано право власності на неї за набувальною давністю, суд оцінює критично, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Із змісту ст. 344 ЦК України випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випаду при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, те, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнішнім володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Виходячи зі змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи, і які у відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Як пояснила в судовому засіданні позивач, відповідач на даний час в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований, але не проживає з 1986 року. Проте належних підтверджень даному факту позивачем до суду не надано. Долучений до матеріалів справи акт, підписаний сусідами, про не проживання відповідача у вказаній квартирі, суд не може прийняти до уваги, оскільки він не завірений належним чином. Клопотання про допит в судовому засіданні свідків, які могли б підтвердити факт не проживання відповідача у квартирі, позивачем заявлено не було.

Крім того, позивач пояснила, що особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг між нею та відповідачем розділені, проте оплату за користування даними послугами здійснює лише по своєму рахунку, внаслідок чого виникла значна заборгованість, що підтверджується копіями рахунку-повідомлення на оплату послуг та вимогою про сплату боргу. Проте з вказаних документів не зрозуміло, кому належить цей борг: позивачу чи відповідачу.

Будь-яких відомостей про те, що позивач самостійно здійснює заходи по утриманню спірного майна, суду не надано.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього кодексу.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.10, 60-61, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 16, 344 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_2 в задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: