У х в а л а

іменем україни

24 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності, поділ майна та виділ майна в натурі, встановлення сервітуту, за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_5, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який в ході розгляду справи неодноразово уточнювала, та остаточно просила:

- стягнути половину вартості переліченого у позові майна на свою користь, залишивши останнє у власності відповідача;

- виділити їй в натурі будівельні матеріали під літ. «М», а відповідачу будівельні матеріали будівель «Н», «Т», «У» домоволодіння АДРЕСА_1 та стягнути Ѕ частину вартості будівельних матеріалів на користь сторони, якій передано майно меншої вартості;

- встановити їй земельний сервітут на право проходу по земельній ділянці АДРЕСА_2 до виділених будівельних матеріалів будівлі «М», а також на обслуговування цієї будівлі (а. с. 68, 69, т. 4).

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 03 вересня 2006 року по 19 травня 2009 рік, під час якого ними було набуто рухоме майно, зокрема, перелічена у позовній заяві побутова техніка, а також побудовано (реконструйовано) будинок АДРЕСА_1, у зв'язку з чим позивачка вважала вказане майно спільним сумісним майном подружжя та просила задовольнити позов.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2015 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_5, відхилено, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ОСОБА_4, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, виходили з того, що позивачем не доведено знаходження майна, половину вартості якого вона просить стягнути з відповідача, у власності ОСОБА_4, як і не доведено набуття такого майна сторонами під часу шлюбу.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 вересня 2006 року по 19 травня 2009 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначав, що під час зареєстрованого шлюбу сторонами було набуто майно, перелік якого він усно уточнив в останньому судовому засіданні 27 січня 2014 року, а саме: телевізори LCD-TV Philips52PFL9704H у кількості 2 шт. вартістю 15104 грн 17 коп. на загальну суму 30208 грн 33 коп.; телевізор LCD-TV Philips42PFL9664H у кількості 1 шт. вартістю 7204 грн 17 коп.; Blu-rayplayerSony BDP S 560 у кількості 1 шт. вартістю 2083 грн 33 коп.; акустика 5.1 KEF IQ10 blacky кількості 1 шт. вартістю 12041 грн 61 коп.; DVD- plaerOnkyo 406 black у кількості 1 шт. вартістю 1500 грн; пральна машина «Samsung WF 7522SQR у кількості 1 шт. вартістю 3250 грн; комп'ютер «Pentium IV 2.8Ghz Philips 15»/256 Mb/40 Gb/CD- RW та мишка клавіатура у кількості 1 шт. вартістю 2 916 грн 67 коп.; дека у кількості 2 шт. вартістю 1039 грн 58 коп. на загальну суму 2079 грн 17 коп.; вбудований посудомийник «Ariston» у кількості 1 шт. вартістю 2000 грн; телевізор Philips42PFL7662 у кількості 1 шт. вартістю 9103 грн; фритюрниця «Satur» у кількості 1 шт. вартістю 158 грн; сейфи стінні вартістю 1198 грн; водонагрівач AEG EWH 200 у кількості 1 шт. вартістю 1754 грн; стілець Skip CS-207 Р 38 - aluminium P128-wenge у кількості 4 шт. вартістю 626 грн 34 коп. на загальну суму 2505 грн 36 коп.; стіл Flexy CS-5013 105X70 (140) у кількості 1 шт. вартістю 4828 грн 37 коп.; шкура «Magniflex» «Merinos» вартістю 4000 грн; шкура двойка вартістю 1500 грн; комплект «Venecia» у кількості 1 шт. вартістю 1260 грн, комплект вартістю 15 грн; DVD recorderSony RDR-HX950 у кількості 1 шт. вартістю 2210 грн; AV-resiverOnkyo 505 black, у кількості 1 шт. вартістю 3 564 грн 90 коп.; акустикаКЕР IQ 7 AMW у кількості 1 шт. вартістю 4284 грн; акустика KEF IQ2c AMW у кількості 1 шт. вартістю 1060 грн 80 коп.; сабвуфер KEF 2500 AMW у кількості 1 шт. вартістю 2677 грн 50 коп.; CD PlaerCambridgeAudioAzur 540 у кількості 1 шт. вартістю 1198 грн 50 коп.; стереопідсшповач Cambridge Audio Azur 640 у кількості 1 шт. вартістю 1759 грн 50 коп.; холодильник LG GR-B459BTJA у кількості 1 шт. вартістю 2970 грн 75 коп.; витяжка Cata В 600 іпох у кількості 1 шт. вартістю 977 грн 50 коп.; робоча поверхня Electrolux EHS60300P у кількості 1 шт. вартістю 2975 грн; noflCTaBKaSpectralJustRacks 1203Black у кількості 1 шт. вартістю 1530 грн; горщик квітковий «Меридіа» у кількості 1 шт. вартістю 135 грн; вазон з підставкою для квітів у кількості 1 шт. вартістю 65 грн 40 коп.; матрац для відпочинку у кількості 1 шт. вартістю 73 грн 20 коп.; крісло для води розкішне у кількості 1 шт. вартістю 102 грн 80 коп.; ізотермічний койтенрер вартістю 277 грн 20 коп.; акумулятор холоду вартістю 117 грн 60 коп., розпалювач для гриля вартістю 12 грн 90 коп., надувний матрац Royal Bl вартістю 394 грн; москитокилер у кількості 1 шт. вартістю 96 грн 90 коп.

Таким чином, вартість майна, яке просила поділити позивач, з урахуванням уточнень, наданих представником позивача, становила загальну суму 116 695 грн 93 коп., половину вартості якого позивач просила стягнути з відповідача у сумі 58 347 грн 96 коп., залишивши майно у власності відповідача.

В свою чергу представник відповідача заперечувала придбання вказаного майна та зазначала, що у шлюбі було придбано телевізор LCD-TV Philips52PFL9704H у кількості 2 шт. вартістю 15104 грн 17 коп. на загальну суму 30208 грн 33 коп.; телевізор LCD-TV Philips 42 PFL 9664 Н у кількості 1 шт. вартістю 7204 грн 17 коп.; Blu-rayplayer Sony BDP S 560 y кількості 1 шт. вартістю 2083 грн 33 коп.; акустика 5.1 KEF IQ 10 black у кількості 1 шт. вартістю 12041 грн 61 коп.; DVD-plaer Onkyo 406 black у кількості 1 шт. вартістю 1500 грн; пральна машина «Samsung WF 7522SQR у кількості 1 шт. вартістю 3250 грн; комп'ютер «Pentium IV 2.8Ghz Philips 15» /256 Mb/40 Gb/CD-RW та мишка клавіатура у кількості 1 шт. вартістю 2916 грн 67 коп.; дека у кількості 2 шт. вартістю 1039 грн 58 коп. на загальну суму 2079 грн 17 коп.; вбудований посудомийник «Ariston» у кількості 1 шт. вартістю 2000 грн; телевізор Philips 42 PFL 7662 у кількості 1 шт. вартістю 9103 грн.; проте вказане майно не знаходиться у відповідача, оскільки було вивезено позивачем.

Таким чином частина майна, яку просить поділити позивач (предмети побутового використання), не визнається відповідачем як спільна сумісна власність подружжя, а в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження факту їх придбання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Суди попередніх інстанцій належним чином оцінивши чеки, накладні та листи, надані позивачем, а також врахувавши покази свідків, дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем наявності вказаного нею майна у відповідача.

Крім того факт відсутності вказаного майна встановлено й рішенням Апеляційного суду м. Києва від 31 січня 2012 року, яке набрало законної сили, та у якому судом було встановлено, що жодна зі сторін не визнавала факт знаходження зазначеного майна у себе і належних доказів про наявність у будь-кого зі сторін вказаного майна матеріали справи не містили (а. с. 80 - 84, т. 2).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині виділення позивачу в натурі будівельних матеріалів будівлі під літерою «М», а відповідачу - будівельних матеріалів будівель «Н», «Т», «У» домоволодіння АДРЕСА_1, стягнення 1/2 частини їх вартості, а також встановлення земельного сервітуту, суди попередніх інстанцій належним чином оцінили договір купівлі-продажу домоволодіння на ім'я відповідача від 14 жовтня 1988 року, державний акт на право власності на земельну ділянку від 11 лютого 2003 року, інвентарну справу цього домоволодіння та договір підряду № 010305 на виконання будівельних робіт від 12 квітня 2005 року, дійшовши обґрунтованого висновку, що вказані об'єкти, які не введені в експлуатацію, були побудовані та їх реконструкція була завершена у 2002-2006 роках, тобто ще до реєстрації шлюбу сторін, а тому ці об'єкти не входять до спільного майна подружжя і поділу не підлягають.

Відхиляючи твердження представника позивача про позбавлення його можливості надати суду належні докази у зв'язку із відмовою у задоволенні його клопотання про призначення судової будівельної та землевпорядної експертизи, апеляційний суд вмотивовано виходив з того, що у справі двічі були призначені експертизи, від сплати вартості яких позивач ухилилась; при цьому відмовляючи представнику позивача у залученні до матеріалів справи нових доказів, суд виходив із відсутності поважних причин неподання цих доказів до суду першої інстанції.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович