АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Гулієву М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2012 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

17 вересня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 31 серпня 2006 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №DNH4KP72071004, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 9945,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.08.2008 року. У звязку з неналежним виконанням умов договору, утворилась заборгованість яка, станом на 02.08.2012 року, складає 107357,28 грн., а саме: заборгованість за кредитом 9945,00 грн., заборгованість по відсоткам 37758,02 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань 54065,82 грн., штраф 500,00 грн. (фіксована частина), штраф 5088,44 грн. (процентна складова). Тому банк просив стягнути з відповідача вказану заборгованість в загальному розмірі 107357,28 грн. та судові витрати по справі.

Справа розглядалась судами неодноразово. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2012 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором №DNH4KP72071004 від 31.08.2006 року в сумі 63236,46 грн. та судовий збір у розмірі 1073,57 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного.

Встановлено та стверджується зібраними у справі доказами, що на підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано копію заяви позичальника №DNH4KP72071004 від 31.08.2006 року, укладеної між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_2П на отримання строкового кредиту у сумі 9945,00 грн. на 24 місяці з відсотковою ставкою 2,09% в місяць (а.с.6 т.1).

Відповідно до вказаної вище заяви позичальника №DNH4KP72071004 від 31.08.2006 року, метою кредитування є купівля через торгівельно-сервісне підприємство ПП Курган ОСОБА_3 (МФО 305534, рахунок №430) скутера Хонда 532АГ-59, вартістю 8500,00 грн.

В заяві позичальника також зазначено, що позичальник доручає банку, без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти в день надання у сумі 7650,00 грн. на поточний рахунок підприємства торгівельно-сервісної мережі ПП ОСОБА_4 (код НОМЕР_1, рахунок №430 в Промінвестбанк, МФО 305534), а також комісію Компанії на рахунок 0003 в ПриватБанку, МФО 305299.

Умовами заяви позичальника №DNH4KP72071004 від 31.08.2006 року погоджено також, що ця заява разом з запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між позичальником та банком кредитно-заставний договір.

ПАТ КБ «ПриватБанк» надано також витяг з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які діяли на час укладення кредитного договору (а.с. 6-9 т.1).

На підтвердження доводів про отримання ОСОБА_2 кредиту у розмірі 9945,00 грн. на підставі договору №DNH4KP72071004 від 31.08.2006 року, банком надано копію специфікації на товар №36 від 30 серпня 2006 року та копію акту прийому-передачі товару №DNH4KP72071004 від 30 серпня 2006 року (а.с. 79, 80), ана підтвердження доводів про наявність заборгованості за даним договором через неналежне виконання відповідачкою умов договору представлено суду розрахунок заборгованості станом на 02.08.2012 року, з якого вбачається наявність заборгованості у загальному розмірі 107357,28 грн., яка складається з заборгованості по кредиту 9945,00 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 37758,02 грн., пені 54065,82 грн. та штрафів: 5088,44 грн. (процентна складова) та 500,00 грн. (фіксована частина) (а.с.4).

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, колегія дійшла висновку про безпідставність і недоведеність позову та необхідність скасування оскаржуваного судового рішення, як незаконного і необґрунтованого, зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 17.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов'язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України.

За пунктом 17.2 вказаного вище Закону, документ на переказ може бути паперовим або електронним. Вимоги до засобів формування і обробки документів на переказ визначаються Національним банком України.

Згідно п. 22.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.02.2017 року було витребувано, в тому числі, належним чином завірені письмові докази виконання ПАТ КБ «Приватбанк» умов кредитного договору №DNH4KP72071004 від 31.08.2006 року, зокрема, щодо перерахування кредитних коштів на поточний рахунок ПП «ОСОБА_4Ю.», однак, позивачем на виконання ухвали 14.02.2017 року не представлено належних платіжних документів (платіжне доручення, меморіальний ордер), які б підтверджували перерахунок банком коштів.

Надані ПАТ КБ «Приватбанк» копія специфікації на товар від 30 серпня 2006 року №36 та акт прийому-передачі товару від 30 серпня 2006 року не доводять факту здійснення банківської операції з перерахування коштів на рахунок ПП «ОСОБА_4Ю.»; відповідно до положень Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» не є документами, що підтверджують здійснення банком даної операції.

Крім того, на виконання ухвали апеляційного суду від 15.07.2015 року, була проведена судова почеркознавча експертиза справжності підпису ОСОБА_2 на представленому банком акті прийому-передачі товару від 30 серпня 2006 року (а.с. 108).

Відповідно до висновку №3595-15 судової почеркознавчої експертизи від 27 листопада 2015 року, проведеної Дніпропетровським НІСЕ, підпис від імені ОСОБА_2 в графі «Покупець» акту прийому-передачу товару №DNH4KP72071004 від 30 серпня 2006 року про передачу скутера «HONDA» 532АГ-59, укладеного між ПП ОСОБА_4 та ОСОБА_2, - виконаний на відповідачем, а іншою особою з наслідуванням її справжнього підпису (а.с. 160-170 т.1).

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів виконання банком умов кредитного договору №DNH4KP72071004 від 31.08.2006 року в частині перерахування кредитних коштів на рахунок ПП ОСОБА_4 у сумі 7650,00 грн.

Більше того, специфікація на товар від 30 серпня 2006 року №36 та акт прийому-передачі товару від 30 серпня 2006 року датовані за день до звернення ОСОБА_2 до банку, тобто отримання товару скутера «HONDA» покупцем відбулось без згоди банку на надання кредитних коштів та перерахування їх на рахунок продавця ПП ОСОБА_4

Отже, встановивши відсутність належних та допустимих доказів виконання банком умов кредитного договору №DNH4KP72071004 від 31.08.2006 року щодо перерахування кредитних коштів, а також отримання відповідачкою скутера «HONDA», задля придбання якого укладався вказаний договір, колегія приходить до висновку про недоведеність позовних вимог ПАТ КБ «ПривтБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в задоволенні якого необхідно відмовити в повному обсязі.

На викладені вище факти місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі обставини справи не встановив, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, як необґрунтоване та незаконне, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку.

Головуючий

Судді