Ухвала

Іменем України

01 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

МазурЛ.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання дій протиправними та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 01 квітня 2008 року між ним та публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») було укладено договір поруки, відповідно до умов якого позивач поручився перед відповідачем за виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором від 01 квітня 2008 року. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01 грудня 2010 року, що набрало законної сили, відносини за договором поруки були припинені. Проте, банк, знаючи про припинення зобов'язань за договором поруки, з липня 2013 року по жовтень 2013 року надсилав йому СМС-повідомлення, згідно змісту яких банк у формі погроз та залякування намагався змусити ОСОБА_2 сплатити заборгованість за кредитним договором. Крім того, банк у жовтні 2013 року звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва із позовом про стягнення з позивача суми заборгованості, мотивуючи свої вимоги наявністю договірних відносин між ними. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16 січня 2014 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості було відмовлено з тих підстав, що зобов'язання ОСОБА_2 як поручителя на підставі договору поруки від 01 квітня 2008 року за кредитним договором від 01 квітня 2008 року припинені на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01 лютого 2010 року.

Враховуючи викладене, позивач просив визнати дії відповідача, пов'язані із стягненням з ОСОБА_2 суми неіснуючої заборгованості у розмірі 642 768,01 грн., протиправними; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100 тис. грн., витрати, пов'язані з проведенням судової психологічної експертизи у розмірі 7 тис. грн. та витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги у розмірі 41 760 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправними дії ПАТ «Альфа-Банк» щодо стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості у розмірі 642 768, 01 грн. Стягнуто з ПАТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 5 тис. грн. та судові витрати у розмірі 12 549 грн. 70 коп. В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити судові рішення, посилаючись неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й задовольнити його позов у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судом встановлено, що 01 квітня 2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 31 400 доларів США на строк до 01 квітня 2015 року.

На забезпечення виконання умов кредитного договору банк того ж дня уклав із ОСОБА_2 договір поруки.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01 грудня 2010 року, що набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ПАТ «Альфа-Банк» про розірвання договору поруки, вказаний вище договір поруки було розірвано. При цьому, зі змісту вказаного рішення вбачається, що представник ПАТ «Альфа-Банк» був присутній у судовому засіданні, а, відтак, був обізнаний про розірвання договору поруки. Крім того, копію вищевказаного рішення суду, завірену та оформлену належним чином, відповідачем було отримано особисто від позивача згідно акту прийому-передачі від 16 травня 2013 року.

Пред'являючи позов, ОСОБА_2 посилався на те, що з липня 2013 року банк направляв йому СМС-повідомлення у формі погроз та залякувань з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором, що підтверджується роздруківкою дзвінків з 01 квітня 2013 року по 01 грудня 2013 року на абонентський номер, що належить позивачу.

У жовтні 2013 року, тобто вже після отримання копії рішення суду від 01 грудня 2010 року про розірвання договору поруки, ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги наявністю договірних відносин між ними.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16 січня 2014 року, у зазначеній справі, що набрало законної сили, у задоволенні позову банку було відмовлено з підстав того, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01 грудня 2010 року договір поруки, який є підставою позову банку до ОСОБА_2, розірвано.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Суди на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли обґрунтованого висновку про те, що відповідач вчиняв відносно позивача протиправні дії, що полягають у примушуванні останнього сплатити кредитну заборгованість іншої особи, знаючи при цьому, що відносини за договором поруки з позивачем припинилися ще у 2010 році на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01 грудня 2010 року, що набрало законної сили, та про існування якого банк був обізнаний.

При цьому суди дійшли правильного висновку про те, що зазначені неправомірні дії відповідача завдали позивачеві душевних страждань та переживань, що підтверджено висновком психологічної експертизи. Розмір моральної шкоди визначено судами з урахуванням характеру правопорушення, глибини душевних страждань позивача, вимог розумності і справедливості.

Розмір витрат на послуги адвоката судами визначено відповідно до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Крім того, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 березня 2017 року відмовлено ПАТ «Альфа-Банк» у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання дій протиправними та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України), висновків судів не спростовують і на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

Л.М.Мазур