Справа № 548/515/16-ц
Провадження № 2/548/20/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.10.2017 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді- Миркушіної Н.С.,

при секретарі- Вовк М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства « Банк Форум» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства « Банк Форум» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, в обґрунтування якого вказав, що «14» вересня 2007 року у місті Хоролі Полтавської області між позивачем ОСОБА_1 та акціонерним комерційним банком «Форум», був укладений кредитний договір № 0017/07/25-СL за яким було відкрито відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 100 000 грн. 00 коп., зі строком користування кредитними коштами до 13 вересня 2017 року, зі сплатою 17,0 % річних.

Зобов'язання за кредитним договором позивач ОСОБА_1 виконував до «30» травня 2014 року.

Після вказаного строку у позивача виникнення заборгованості по кредиту у зв'язку виходом 13.06.2014 року постанови Правління Національного банку України № 355, якою прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "БАНК ФОРУМ" у зв'язку з чим «БАНК ФОРУМ» змінив рахунки, що унеможливило позивача ОСОБА_1 своєчасно повертати кредит та сплачувати процентів за його користування кредитом, при цьому позивача банк вчасно про зміни не повідомив.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 підтримали позовні вимоги та прохали задовольнити їх з підстав зазначених в позові.

В судове засідання представник відповідача Публічного акціонерного товариства « Банк Форум» не з»явився, з невідомих суду причин, хоча вчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи.

Суд, з"ясувавши позицію позивача та його представника , дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до норми ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції від 13.01.2006 р. оспорюваний кредитний договір є договором споживчого кредиту, оскільки з його умов вбачається, що кошти були наданні фізичній особі на споживчі цілі.

Відповідно до ч. 2 ст.11 Закону, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту банк зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Судом встановлено, що що «14» вересня 2007 року у місті Хоролі Полтавської області між позивачем ОСОБА_1 та акціонерним комерційним банком «Форум», був укладений кредитний договір № 0017/07/25-СL за яким було відкрито відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 100 000 грн. 00 коп., зі строком користування кредитними коштами до 13 вересня 2017 року, зі сплатою 17,0 % річних.

Зобов'язання за кредитним договором позивач ОСОБА_1 виконував до «30» травня 2014 року.

Після вказаного строку у позивача виникнення заборгованості по кредиту у зв'язку виходом 13.06.2014 року постанови Правління Національного банку України № 355, якою прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "БАНК ФОРУМ" у зв'язку з чим «БАНК ФОРУМ» змінив рахунки, що унеможливило позивача ОСОБА_1 своєчасно повертати кредит та сплачувати процентів за його користування кредитом, при цьому позивача банк вчасно про зміни не повідомив.

Вимоги до переддоговірної роботи при наданні споживчого кредиту передбачено п.2.,1 Постанови НБУ № 168 від 10.07.2007 р. «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Із урахуванням п.2.5. Постанови, який покладає на банки обов'язок розробки форми (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачеві достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту та п.2.4 Постанови, який зобов'язує банки отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією.

У кредитному договорі або додатках до нього відсутній детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, що суперечить п.4 ст. 11 Закону та п.п.3.1 п.3 Постанови, також відсутня інформація про платежі позивача по кредиту з обов'язковим зазначенням бази їх розрахунку, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо, що суперечить п.п. 2.2 п. 2 Постанови.

Кредитний договір не мітить графіку платежів, який є обов'язковою складовою споживчого кредитування на підставі п.п.3.2 п.3 Постанови, тобто банком не надано споживачеві інформації щодо сплати коштів по погашенню кредиту, як це передбачено Постановою, згідно зі строковістю у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом, не розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. У кредитному договорі взагалі невизначено розмір щомісячного платежу по сплаті відсотків.

Судом також встановлено, що сплачуючи щомісяця такі платежі позивач ОСОБА_1 був позбавлений інформації, як банк розподіляє ці кошти між погашенням тіла кредиту та відсотками по ньому, не знав точну суму кредиту, що залишається до сплати в наступний період.

Така процедура погашення кредитної заборгованості свідчить про недоступність для споживача інформації про розподіл банком оплачених по кредиту сум, що безперечно порушує права споживача на отримання достовірної інформації при виконанні умов договору споживчого кредиту.

Всупереч п.п.3.6 п.3 Постанови, який забороняє банкам встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, банк, керуючись п. 2.9 кредитного договору стягнув з ОСОБА_1 перед видачею кредитних коштів додаткову комісію в розмірі 2 % від суми кредиту.

Пунктом п. 5.2 кредитного договору передбачено односторонню безумовну зміну банком відсоткової ставки за власною ініціативою та зобов'язано позивача при незгоді з цим повернути кредит в повному обсязі до початку дії нової відсоткової ставки. Така вимога договору порушує п.п.3.5 п.3 Постанови, що забороняє змінювати відсоткову ставку за кредитом за волевиявленням однієї із сторін, та свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін на шкоду інтересам споживача.

Відповідно до ч.5 ст.11, ст.18 Закону, до договорів укладених із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Отже, у кредитному договорі та додатках до нього відсутні відомості щодо реальної відсоткової ставки по кредиту, детального розпису загальної вартості кредиту, графіку погашення кредиту, не має умов, які п. 3.4 ст. 3 Постанови, визнані обов'язковими, також банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача.

Банк, надаючи споживчий кредит, включив до кредитного договору положення які відповідно до ст. 11, 18 Закону є несправедливими.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 21 Закону, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Судом встановлено, що із зазначеного вище випливає, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності та вимогам закону, внаслідок чого існує істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків, який зумовлює погіршення становища споживача, вводить його в оману щодо реальних умов кредитування. При укладенні кредитного договору банком замочено інформацію, яка відповідно закону, є обов'язковою до повідомлення споживачеві при наданні споживчого кредиту.

Отже, в порушення п.2 ч.1 Закону, банк не надав позивачу ОСОБА_1, як споживачу фінансових гослуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної достовірної інформації про .мови кредитування, сукупну вартість кредиту та реальну процентну ставку, що надається перед укладенням кредитного договору, чим порушено вимоги чинного законодавства.

Загальні підстави визнання недійсним правочину і настання відповідних правових наслідків встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняються батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. передбачено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним, суди мають враховувати вимоги, додержання яких є обхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України (ст.ст. 215, 1048-1052, 1054-1055), ст. 18-19 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Описані вище порушення банком вимог чинного цивільного законодавства при наданні позивачу споживчого кредиту, сприяли введенню останнього в оману щодо реальних умов кредитного договору, що зумовило помилкову оцінку споживачем собівартості таких правовідносин та сприяло укладення ним шкідливого для його інтересів правочину.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо ж одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. При цьому, обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11,2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

При вчиненні правочину під впливом обману формування волі потерпілого відбувається не вільно, а вимушено, під впливом недобросовісних дій інших осіб, які полягають у навмисному створенні у потерпілого помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижуюгь її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Внутрішня воля терпілого на вчинення правочину відповідає його зовнішньому волевиявленню, однак її формування відбувається не вільно, а під впливом обману з боку інших осіб.

Відповідно до ст.216 ЦК України, правовими наслідками недійсності правочину є зобов'язання кожної із його сторін повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Відповідно ст 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків при порушенні її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Відповідно до ст.236 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до п.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Змінами, внесеними до Закону України «Про судовий збір», які набули чинності 01.09.2015 року, не передбачені пільги щодо сплати судового збору споживачами за позови, що пов'язані порушенням їхніх прав.

Однак, вищезазначений закон є загальним (процесуальним) законом, що визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до 4.4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності » громадських організацій споживачів.

У відповідності до ч. 3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав вказана норма є спеціальною, має вищий пріоритет та підлягає застосуванню до даної категорії спору.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», оскільки ст.5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, ст.14 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду» ст.22 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Саме до такого висновку дійшла колегія суддів палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва «17» грудня 2015 року, при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про залишення позовної заяви без руху у справі №760/19227/15-ц (рішення №54418805)1 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/54418805) та колегія суддів палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області «29» грудня 2015 року, при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про повернення позовної заяви у справі №461/10563/15 (рішення № 54825929) (http://reyestr.court.gov.ua/Review/54825929).

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами , які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства « Банк Форум» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору є обґрунтованими та правомірними і підлягають частковому задоволенню .

Керуючись ст. ст. 15, 203, 215, 216, 230, 509, 548, 612 ЦК України, ст. ст. 1, 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції від І 13.01.2006р., Постановою НБУ № 168 від 10.07.2007р. «Про затвердження Правил надання) банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» та , керуючись ст.ст.1, 3, 118-199 ЦПК України,суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства " Банк Форум" про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,- задовольнити частково.

Звільнити - ОСОБА_1 - від сплати судового збору на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Визнати недійсним Кредитний договір №0017/07/25-CL від «14» вересня 2007 року укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком «Форум».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства" Банк Форум" на користь держави судовий збір в розмірі 1378 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської областішляхом подачі до Хорольського районного суду в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.Особи, що брали участь у справі, але не були присутніу судовому засіданніпід час проголошення судового рішення, можутьподатиапеляційну скаргупротягом 10днівз дня отриманнякопії цього рішення.

Головуючий: Н.С. Миркушіна