Ухвала

іменем україни

24 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

КадєтовоїО.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», поданою представником Майбородою Олександром Петровичем, на рішення апеляційного суду Полтавської області від 26 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк» Фінанси та Кредит») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованість за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 13 грудня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір на суму 20 000 грн на строк до 12 грудня 2017 року з оплатою по процентній ставці 16 % річних. Виконання кредитних зобов'язань було забезпечено порукою ОСОБА_4 За умовами кредитного договору позичальник зобов'язувалася щомісячно до 10 числа здійснювати погашення заборгованості, проте взяті зобов'язання належним чином не виконувала. Станом на 19 вересня 2014 року утворилась заборгованість за спірним кредитним договором в сумі 13 119,29 грн, яку позивач просить стягнути з відповідачів як солідарних боржників.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від

14 липня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором від 13 грудня 2007 року

№ 90/KGN17-12-07 в розмірі 9 203 грн 10 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 26 квітня

2016 року рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від

14 липня 2015 року у частині задоволення позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Майборода О.П. просить скасувати рішення апеляційного суду Полтавської області від 26 квітня 2016 року та залишити в силі рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 14 липня 2015 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором не виконала, що призвело до виникнення заборгованості за цим договором, у зв'язку із чим на підставі статей 526, 527, 553, 554, 625, 1050, 1054 ЦК України боржник і поручитель несуть солідарну відповідальність за неналежне виконання зобов'язання, строк виконання якого на час звернення до суду не настав, оскільки строк виконання основного зобов'язання встановлено до 12 грудня 2017 року. Із цього часу відповідно до ст. 261 ЦК України в позивача виникає право на пред'явлення вимоги як до боржника, так і до поручителя про солідарне стягнення заборгованості.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, виходив з того, що останній платіж був здійснений боржником 12 вересня 2013 року, право на пред'явлення вимог до поручителя виникло у банку з 10 жовтня 2013 року, а банк звернувся до поручителя з позовними вимогами лише 20 жовтня 2014 року, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що порука ОСОБА_4 є припиненою, оскільки кредитор не звернувся до нього протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням.

Проте повністю погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного чи кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Судами встановлено, що 13 грудня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 90/KGN17-12-07 на суму 20 000 грн, з оплатою по процентній ставці 16 % річних на строк до 12 грудня 2017 року.

Як вбачається з п. 3.3. умов кредитного договору, боржник зобов'язується здійснювати платежі до 10 числа кожного місяця, відповідно до графіку погашення кредиту.

Для забезпечення виконання кредитного договору, 13 грудня 2007 року ВАТ «Банк « Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 уклали договір поруки № 90/KGN17-12-07/1.

20 жовтня 2014 року банк пред'явив до боржника й поручителя позов про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та про дострокове повернення частини позики, що залишилась, і процентів за кредитом на підставі частини другої статті 1050 ЦК України.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Однак слід зазначити, що відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 90/RGN17-12-07 від 13 грудня 20007 року, останній платіж за кредитом було здійснено 17 липня 2014 року в сумі 300 грн.

Разом з цим апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову до поручителя з підстав того, що останній платіж було здійснено 12 вересня 2013 року та банк пропустив шестимісячний строк звернення з позовом до нього.

Водночас АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 20 вересня 2014 року направив позичальнику та поручителю вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором.

Пунктом 3.4 кредитного договору встановлено, що у випадку вимоги банку про дострокове повернення кредитних ресурсів та сплату процентів позичальник зобов'язаний здійснити повне погашення заборгованості за цим договором, тобто повернути отримані кредитні ресурси та сплатити всі проценти протягом 10 банківських днів з моменту отримання вимоги Банку.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Суд апеляційної інстанції на наведене вище уваги не звернув та у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, не звернув уваги, коли було здійснено останній платіж, а тому висновок суду про те, що порука є припинено, оскільки банк звернувся до суду з пропущенням шестимісячного строку, є помилковим.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», подану представником МайбородоюОлександром Петровичем, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 26 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко