Солом'янський районний суд м. києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі судді Кицюк В.С.,

за участю секретаря Піддубняк І.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: Головне управління юстиції в м. Києві про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2014 року позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_5, яким вона 28.07.2010 заповіла све своє майно відповідачу через те, що померла на час складання такого заповіта не усвідомлювала значення своїх дій та /або не могла ними керувати.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов в повному обсязі, зауважили, що померла незадовго до смерті хворіла, крім того, позивач має дані про те що померла взагалі потребувала через стан свого здоров'я стороннього догляду. Як на основний доказ обгурнтованості позовних вимог наполягали на призначенні у справі та проведенні експертизи.

Представник відповідача категорично заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити в його задоволенні через безпіставність та недоведеність позовних вимог.

Головне управління юстиції в м. Києві в судове засідання свого представника не направило, разом з тим надіслало письмові пояснення по справі, просило проводити розгляд справи за відсутності її представника та при вирішенні справи покладалось на розсуд суду (Том 1 а.с.101-102)

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України)

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В свою чергу, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка в частині 1 вказує на підстави звільнення від доказування, зокрема, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судовим розглядом встановлено та не оспорюється сторонами, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 (а.с.76)

28.07.2010 ОСОБА_5 склала заповіт на ім?я ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був нотаріально посвідчений державним нотаріусом П?ятої київської державної нотаріальної контори Артеменко О.А., за номером в реєстрі №3-1804 (Том 1 а.с. 80)

За клопотанням представника позивача судом тричі призначалась посмертна судово-психіатрична експертиза 16.04.2015, 12.03.2016 та 20.04.2016 (Том 1 а.с.131,199-200, 217-218)

24.11.2016 на адресу суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта №772 від 04.11.2016 (Том 2 а.с.31-35), з якого вбачається, що підекспертна, як упродовж часу, що передував періоду часу, що цікавить суд, так і в момент посвідчення заповіту, яких-небудь значно виражених та стійких психічних і поведінкових порушень не виявляла, а в неї лише відмічалася симптоматика церебрастенічного характеру, у вигляді періодичного головного болю, підвищеної втомлюваності, запаморочень, «шуму в голові».

ОСОБА_5 за своїм психічним станом на момент укладення заповіту від 28.07.2010 усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

ОСОБА_5 на момент укладення заповіту від 28.07.2010 не перебувала в будь-якому тимчасовому хворобливому стані, а виявляла органічне ураження головного мозку судинного ґенезу з церебрастенічним синдромом, і тоді вона усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. В свою чергу спадкоємцем за заповітом може будь-яка особа (ч.2 ст.1244 ЦК України)

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах (ст.1257 ЦК України)

У п.17 постанови Пленуму Верховного Суду від 30.05.97 №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» роз'яснено, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Ч.6 ст.147 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст.212 цього кодексу.

Ст.212 ЦПК України зазначає, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Разом із тим доказування не може грунтуватися на припущеннях. Отже, враховуючи, що висновок судово-психіатричного експерта містить чіткі та однозначні висновки, суд вважає, що оспорюваний заповіт був підписаний померлою при повному усвідомленні нею значення своїх дій, розумінні всіх обставин, які мають істотне значення, був направлений на реальне настання наслідків його підписання.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, саме на сторони відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України зобов`язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Твердження позивача та її представника щодо «неадекватного» фізичного та розумового стану померлої ОСОБА_5 протягом останніх років, включаючи день підписання оспорюваного заповіту, не знайшли свого підтвердження ані в матеріалах справи, ані у висновку експерта, а також не були підкріплені жодними доказами, окрім власних переконань позивача.

Наявні в матеріалах справи заяви про прийняття померлої за час її життя на соціальне обслуговування та відповідно надання такої допомоги не спростовують висновків суду та не доводять перебування померлої саме в момент посвідчення заповіту в стані, який би довзоляв стверджувати про дефекти волі (а.с.4650 Том №1)

Таким чином, оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 30, 57-60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: Головне управління юстиції в м. Києві про визнання заповіту недійсним, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.С. Кицюк

Повний текст виготовлено 23.05.2017