Справа № 365/804/15-ц Головуючий у І інстанції Хижний Р. В.
Провадження № 22-ц/780/1717/17 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 46 18.05.2017
УХВАЛА

Іменем України

18 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді : Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Лівінського С.В.,

при секретарі: Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 13 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Войтівської сільської ради Згурівського району Київської області, третя особа - відділ Держгеокадастру у Згурівському районі Київської області, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельні ділянки та скасування записів про право власності,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Згурівського районного суду Київської області з позовом, в якому, уточнивши та збільшивши позовні вимоги, просив визнати недійсним рішення Войківської сільської ради Згурівського району Київської області № 6 від 26.02.1998 року в частині затвердження технічної документації по складанню державного акту на право приватної власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування будинку площею 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,27 га, які розташовані по АДРЕСА_1 та були передані у власність ОСОБА_2; визнати недійсним Державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельні ділянки для індивідуального будівництва та обслуговування житлових будинків площею 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,27 га, які розташовані по АДРЕСА_1, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 91 від 25.05.1998 року на ім"я ОСОБА_2; скасувати запис про право власності (номер запису про право власності 10547234), зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 на об'єкт нерухомого майна земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,2699 га, кадастровий номер НОМЕР_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 19; скасувати запис про право власності (номер запису про право власності 10544993), зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 на об'єкт нерухомого майна земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_3, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 19.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням Згурівського районного суду Київської області від 21.12.2012 року у справі №1011/1214/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 скасовано Державний акт серії НОМЕР_4 на право приватної власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2661 га, розташовану по АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_5, виготовлений та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю від 14 травня 2008 року № 76 на ім"я ОСОБА_3, та скасовано Державний акт серії НОМЕР_6 на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, розташовану по АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_7, виготовлений та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю від 14 травня 2008 року № 75 на ім'я ОСОБА_3

Вищевказані земельні ділянки належать ОСОБА_3 на праві власності згідно договору дарування земельних ділянок від 30 січня 2007 року № 33, посвідченого Згурівською районною державною нотаріальною конторою.

Після скасування державних актів позивач звернувся до проектної організації щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Під час перевірки обмінних файлів відділом Держгеокадастру у Згурівському районі було виявлено, що межі земельних ділянок відповідачки ОСОБА_2 з кадастровими номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_2 накладаються з межами земельних ділянок позивача ОСОБА_3

Земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,27 га та для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га по АДРЕСА_1 були передані відповідачці рішенням Войківської сільської ради від 26 лютого 1998 року за №6.

На підставі вищевказаного рішення 25 травня 1998 року на ім»я ОСОБА_2 був виготовлений державний акт серії НОМЕР_1, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 91.

У 2011 році ОСОБА_2 уклала договір з проектною організацією щодо виготовлення технічної документації, а саме складання обмінного файлу для присвоєння кадастрових номерів на вказані земельні ділянки. Земельні ділянки відповідачки внесені в публічну кадастрову карту України, при цьому площа земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства має площу 0,2699 га, тобто меншу, ніж вказано в державному акті та рішенні про затвердження технічної документації.

Крім того, відповідачка ОСОБА_2 провела державну реєстрацію права власності на вказані земельні ділянки в реєстраційних органах.

Земельні ділянки на місцевості відповідають встановленим межовим знакам та спори щодо їх встановлення чи перенесення між сторонами відсутні.

Накладання земельних ділянок відповідачки на земельні ділянки позивача позбавляє останнього можливості виготовити та отримати витяг з Державного земельного кадастру. Державний акт відповідачки виготовлений з технічними помилками (невідповідність кадастровому плану), земельні ділянки ОСОБА_2 згідно державного акту накладаються на земельні ділянки, що перебувають у власності ОСОБА_3, в зв»язку з чим виданий на ім»я відповідача державний акт має бути визнаний недійсним, а рішення ради, на підставі якого його видано, має бути скасоване.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 13 січня 2017 року позов задоволено.

Визнано недійсним рішення виконавчого комітету Войківської сільської ради Згурівського району Київської області №6 від 26.02.1998 року в частині затвердження технічної документації по складанню державного акту на право приватної власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування будинку площею 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,27 га, які розташовані по АДРЕСА_1 та були передані у власність ОСОБА_2

Визнано недійсним Державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельні ділянки для індивідуального будівництва та обслуговування житлових будинків площею 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,27 га, які розташовані по АДРЕСА_1, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 91 від 25.05.1998 року на ім"я ОСОБА_2

Скасовано запис про право власності, номер запису про право власності 10547234, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 на об'єкт нерухомого майна земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,2699 га, кадастровий номер НОМЕР_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 19.

Скасовано запис про право власності, номер запису про право власності 10544993, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 на об'єкт нерухомого майна земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_3, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 19.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 10 411 грн. 60 коп., які складаються із судового збору в розмірі 1 589 грн. 60 коп. та витрат за проведення експертизи в розмірі 8 822 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та закрити провадження у справі.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору дарування від 30 січня 2007 року № 33, посвідченого Згурівською районною державною нотаріальною конторою (том 1, а.с.11) належать земельні ділянки: для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2661 га та для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, розташовані по АДРЕСА_2.

На ім'я позивача ОСОБА_3 було виготовлено Державний акт серії НОМЕР_4 (том 1, а.с.9) на право приватної власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2661 га, розташовану по АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_5, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю від 14 травня 2008 року № 76, та Державний акт серії НОМЕР_6 (том 1, а.с.10) на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, розташовану по АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_7, виготовлений та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю від 14 травня 2008 року № 75.

Вищевказані державні акти, видані на ім»я ОСОБА_3, рішенням Згурівського районного суду Київської області від 21.12.2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 скасовано (том 1, а.с.12).

Рішеннями Войківської сільської ради від 20 вересня 2013 року № 261-33-УІ та № 262-33-УІ позивачу ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність (том 1, а.с.14,15).

Відповідачу ОСОБА_2 згідно рішень Войківської сільської ради від 01 грудня 1993 року та 26 лютого 1998 року було передано у власність земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,270 га та для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, що розташовані в АДРЕСА_1.

На підставі вищевказаних рішень ОСОБА_2 було виготовлено державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 (том 1, а.с.33), відповідно до якого відповідачу на праві власності належать дві земельні ділянки, розташовані в селі Войкове Згурівського району Київської області: земельна ділянка для індивідуального будівництва та обслуговування житлових будинків площею 0,25 га, та земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 0,27 га. У встановленому законом порядку відповідач ОСОБА_2 здійснила реєстрацію права власності на належні їй земельні ділянки (том 1, а.с.17-20).

Судом також встановлено, що на земельні ділянки позивача ОСОБА_3 накладаються земельні ділянки, які згідно державного акту серії НОМЕР_1 належать на праві власності відповідачу ОСОБА_2, що підтверджується листом відділу Держземагенства у Згурівському районі (том 1, а.с.16), технічними документаціями із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) (том 1, а.с.34-74), схемою розміщення земельних ділянок (том 1, а.с.102).

Крім того, по справі було призначено та проведено комплексну судову земельно-технічну експертизу, висновком якої за № СЕ-1-1-433.16 було встановлено, що фактичне місце розташування земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га з кадастровим номером НОМЕР_3 не відповідає розробленій технічній документації та наявному в ній кадастровому плану по всьому периметру, в тому числі і вздовж межі, суміжної земельним ділянкам позивача ОСОБА_3; фактичне місце розташування земельної ділянки для особистого селянського господарства площею 0,2699 га з кадастровим номером НОМЕР_2 не відповідає розробленій технічній документації та наявному в ній кадастровому плану по всьому периметру, в тому числі і вздовж межі, суміжної земельним ділянкам позивача ОСОБА_3; земельні ділянки ОСОБА_2 накладаються на земельні ділянки ОСОБА_3, площа накладення становить 0,0192 га, в тому числі: 0,0099 га площа накладення земельної ділянки відповідачки ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0,0093 га площа накладення земельної ділянки відповідачки ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства (висновок експерта - том 1, а.с.245-256, технічний звіт - том 1, а.с.257-264, план меж земельної ділянки - том 1, а.с.266).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В силу ч.ч.1, 3 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю; захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом застосування інших, передбачених законом, способів.

В силу ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Відповідно до ст. 116 ЗК України набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ст. 80 та ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

В силу ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно ч. 2 ст. 393 ЦК України власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

В постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 жовтня 2013 року у справі № 6-93цс13 викладена правова позиція, відповідно до якої частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин першої, другої, шостої, сьомої, восьмої, дев'ятої, десятої цієї статті (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються в порядку, встановленому статтею 151 ЗК України.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин).

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Висновку про те, що державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, дійшов і суд касаційної інстанції в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 жовтня 2012 року та від 3 грудня 2012 року, ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 липня 2012 року та від 10 вересня 2012 року, на які як на приклади неоднакового застосування судом касаційної інстанції статтей 116, 118 ЗК України посилається заступник Генерального прокурора України у своїй заяві.

Крім того, такий самий по суті висновок міститься й у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа №6-92цс13).

Оскільки під час розгляду справи судом встановлено, що земельні ділянки, належні ОСОБА_2, не відповідають розробленій технічній документації і кадастровому плану, та накладаються на земельні ділянки ОСОБА_3, що унеможливлює оформлення останнім його прав на земельні ділянки, набуті на підставі договору дарування земельних ділянок, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову та визнання недійсними державного акту серії НОМЕР_1, виданого на ім»я ОСОБА_2, та рішення виконавчого комітету Войківської сільської ради Згурівського району Київської області № 6 від 26.02.1998 року в частині затвердження технічної документації по складанню державного акту на право приватної власності на земельні ділянки на ім»я ОСОБА_2, а також скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_2 на земельні ділянки.

Доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 13 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: