МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
№ пр. 2/521/1105/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2017 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі - Тищенко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розірвання договору, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, за зустрічною позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_3до ОСОБА_2про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди,

встановив:

В липні 2016року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розірвання договору, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, посилаючись на те, що між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі ФОП «ОСОБА_3С.»), в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір про надання послуг з розробки дизайну інтерєру №09/09/15 від 09 вересня 2015року (далі-Договір №09/09/15 від 09 вересня 2015р.), відповідно до умов якого останні зобовязались виготовити дизайн - проект житлового приміщення, загальною площею 520кв., яке розташоване за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Совіньон - 4, вул. Кленова, 15.

Позивач зазначав, що під час підписання Договору №09/09/15 від 09 вересня 2015р. він передав ОСОБА_4 аванс в сумі 3600 доларів США, що за згодою сторін на момент підписання договору, становило 82800,00грн. Стверджував, що відповідно до п.2.5 договору, замовник зобовязувався виконати дизайн - проект протягом 45 календарних днів, тобто до 23 жовтня 2015року, але у вказаний у договорі термін розробка дизайн - проекту не була здійснена з вини відповідачів, оскільки останні своєчасно не приступили до виконання зобовязань за договором, та в односторонньому порядку самоусунулися від виконання умов договору від 09 вересня 2015р.

Вказував, що 17 червня 2016р. ним було відправлено на адресу ФОП ОСОБА_3 повідомлення про розірвання вказаного вище договору та про необхідність повернення суми авансу в розмірі 82800,00грн., яке було проігноровано останньою.

Враховуючи вказане, позивач просив суд розірвати Договір №09/09/15 від 09 вересня 2015 року, укладеного між ним та ФОП «ОСОБА_3С.» в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_5; стягнути солідарно з відповідачів на його користь збитки за Договором №09/09/15 від 09 вересня 2015 року у розмірі 98056,56 грн., які складаються з: сплаченого авансу у розмірі 89481,60грн., пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором про надання послуг 1837,48; 3% річних за користування грошовими коштами на суму сплаченого авансу у розмірі 1837,48грн; моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн.; стягнути з відповідачів на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 2900,00грн. та витрати по сплаті судового збору.

12 березня 2015 року ФОП ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, в обґрунтування якого посилалася на те, що відповідно п.4.1. Договору №09/09/15 від 09 вересня 2015р., вартість робіт за цим договором на момент укладення становить 209 300,00грн., а згідно з п.4.2. Договору №09/09/15 від 09 вересня 2015р. ОСОБА_2 повинен був внести передоплату в розмірі 50% вартості робіт в момент укладення цього договору.

Зазначала, що відповідно до п.6.4. Договору №09/09/15 від 09 вересня 2015р. - договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і внесення передоплати, і діє до закінчення виконання зобов'язань обома сторонами. В порушення умов Договору №09/09/15 від 09 вересня 2015р. ОСОБА_2 вніс передоплату частково, в сумі 3600,00 доларів США, що становить приблизно 39% від вартості всіх робіт, а тому за її думкою зазначені кошти не є авансом.

Вказувала, що не зважаючи на те, що ОСОБА_2 не повністю вніс передоплату за Договором №09/09/15 від 09 вересня 2015р., вони разом з ОСОБА_4 приступили до виконання його умов, але у подальшому відповідач відмовився оплатити їх роботу.

Стверджувала, що виконуючі умови Договору №09/09/15 від 09 вересня 2015р. вона не мала змоги брати замовлення на виконання робіт з надання послуг з розробки дизайну інтер'єру іншим клієнтам, хоча такі замовлення надходили. Вартість виконаної роботи, за її розрахунком склала 138624, 45грн., які ОСОБА_2 відмовився сплачувати.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка за зустрічним позовом просила суд стягнути з відповідача на її користь збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 138624, 45грн.; моральну шкоду у розмірі 100 000, 00грн., а також судовий збір у розмірі 2386,25 грн.

Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом, діючий за договором від 16 червня 2016року та ордером від 17 липня 2016року в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі, надавши письмові заперечення проти позову (а.с.115-116).

Представник відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, діючий за довіреністю від 30 вересня 2016р. в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнав, та просив відмовити в їх задоволенні, надав суду заперечення на позов. Зустрічні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі (а.с.46-49,81-83).

Представник відповідача ОСОБА_4 за первісним позовом, діючий за довіреністю від 30 вересня 2016р. в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнав, та просив відмовити в їх задоволенні, надав суду заперечення на позов. Зустрічні позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі (а.с.69-72).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розірвання договору, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди підлягають задоволенню частково, а в задоволенні зустрічних позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди», слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належать земельна ділянка та будинок за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Совіньон - 4, вул. Кленова, 15 (а.с.154,155).

З матеріалів справи вбачається, що 10 серпня 2014р. між ОСОБА_2 та ФОП «ОСОБА_3С.», в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був підписаний Договір №09/09/15 від 09 вересня 2015р., відповідно до умов якого останні зобовязались виготовити дизайн - проект житлового приміщення загальною площею 520кв., яке розташоване за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Совіньон - 4, вул. Кленова, 15(а.с.13-15,89, 90-92).

Відповідно до п.4.1 Договору №09/09/15 від 09 вересня 2015р. вартість робіт на момент його укладення становила 402,5 грн. за 1. кв. м., що складає 209300,00 грн.

Згідно умов п.2.5. Договору №09/09/15 від 09 вересня 2015р. ФОП «ОСОБА_3С.», в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зобовязувався виконати дизайн - проект протягом 45 календарних днів, тобто до 23 жовтня 2015року (а.с.13).

Пунктом 4.2 Договору №09/09/15 від 09 вересня 2015року передбачено, що замовник вносить передоплату в розмірі 50 відсотків вартості робіт в момент укладення цього договору.

Відповідно до п.6.4 Договору №09/09/15 від 09 вересня 2015року договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і внесення передоплати, і діє до закінчення виконання зобов'язань обома сторонами.

Встановлено, що під час підписання Договору №09/09/15 від 09 вересня 2015року ОСОБА_2 передав ОСОБА_4 аванс у розмірі 3600,00 доларів США, що підтверджується розпискою останнього на Договорі №09/09/15 від 09 вересня 2015року (а.с.15).

Факт отримання авансу в розмірі 3600,00 доларів США, ОСОБА_4, в судовому засіданні не заперечував, але стверджував, що вказані кошти не є авансом, а є частковою передоплатою за Договором №09/09/15 від 09 вересня 2015року, яку у відповідності до умов п.п.4.2.1 та 4.2 Договору №09/09/15 від 09 вересня 2015року, замовник повинен був внести, в момент укладення цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що у вказаний в Договорі №09/09/15 від 09 вересня 2015року термін дизайн - проект житлового приміщення загальною площею 520кв., яке розташоване за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Совіньон - 4, вул. Кленова, 15, не був розроблений.

Судом встановлено, що 17 червня 2016р. ОСОБА_2 було відправлено на адресу ФОП «ОСОБА_3С.» повідомлення про розірвання вказаного вище договору та про необхідність повернення суми авансу в розмірі 82800, 00грн., що підтверджується листом та описом вкладення з квитанцією (а.с.16,17,18).

10 серпня 2016 року ФОП «ОСОБА_3С.» на імя ОСОБА_2 було складено лист відповідь на повідомлення про розірвання Договору №09/09/15 від 09 вересня 2015року, акт виконаних робіт №03 від 10 серпня 2016 року та перелік виконаної роботи за Договором №09/09/15 від 09 вересня 2015року, які були направлені ОСОБА_2, та отримані останнім 25 серпня 2016 року (а.с. 50-61,62).

З змісту листа відповіді ФОП «ОСОБА_3С.» вбачається, що за думкою відповідачів за первісним позовом, Договір №09/09/15 від 09 вересня 2015року є розірваним з 17 липня 2016року, з моменту отримання повідомлення про розірвання вказаного вище договору та про необхідність повернення суми авансу в розмірі 82800, 00грн.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

У пункті 6.4 Договору №09/09/15 від 09 вересня 2015року зазначено, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і внесення передоплати в розмірі 50 % відсотків вартості робіт в момент укладення вказаного Договору (п.4.2Договору), і діє до закінчення виконання зобов'язань обома сторонами.

Як було встановлено в судовому засіданні вимоги пункту 6.4 Договору №09/09/15 від 09 вересня 2015року сторонами не було виконано, замовник не вніс 50 % відсотків вартості робіт в момент укладення вказаного договору, тому суд вважає, що вказаний договірне набрав чинності і є нікчемним, який не породжує у сторін жодних прав та обовязків.

Таким чином, грошові кошти, які були отримані ОСОБА_4 від ОСОБА_2 в якості авансу підлягають поверненню останньому в тому розмірі, в якому вони передавалися.

Станом на 19 липня 2016року 3600 доларів США складає 89481,60 грн.

Згідно з ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, на відміну від завдатку аванс - це лише спосіб платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати.

Зі змісту зазначених норм закону можна зробити висновок, що аванс-це лише спосіб платежу і він не є зобов'язанням. Аванс не виконує забезпечувальної функції, він сплачується боржником у момент настання обов'язку платежу, тобто виконує функцію попередньої оплати. Той, хто отримав аванс, повинен його повернути. Боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов'язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.

Тобто, боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов'язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.

Крім того, суд вважає, що позовні вимоги позивача за первісним позовом щодо розірвання Договору №09/09/15 від 09 вересня 2015року задоволенню не підлягають, оскільки не можливо розірвати нікчемний договір.

Відповідно до ст. 651ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. З моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача за первісним позовом щодо стягнення з відповідачів пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором про надання послуг 1837,48; 3% річних за користування грошовими коштами на суму сплаченого авансу у розмірі 1837,48грн., оскільки аванс не є грошовим зобов'язанням, і до цих правовідносин не застосовуються положення ст. 611 ЦК України.

Що стосується зустрічних позовних вимог, то суд прийшов до висновку про відмову в їх задоволенні, з наступних питань.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 4 ст. 623 ЦК України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв'язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками.

Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. При цьому, враховано, що збиток - це грошова оцінка шкоди, яка підлягає відшкодуванню за неможливості, недоцільності або у разі відмови потерпілого від відшкодування шкоди в натурі.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

У разі відсутності, хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Суд вважає, що позивачкою за зустрічним позовом не доведено усіх чотирьох умов відповідальності за завдання збитків, а саме: протиправності поведінки відповідача, причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та відповідно наявністю збитків у позивача, пов'язаних із невиконанням умов договору відповідачем.

Суд не приймає в якості належних та допустимих доказів копію акта виконаних робіт ФОП «ОСОБА_3С.», без підпису ОСОБА_2, а також листування з останнім, оскільки вказані документи були складені в серпні 2016 року, після отримання претензії ОСОБА_2О (а.с.50-52,53-61,62).

Крім того, досліджені у судовому засіданні акт №1 від 25 травня 2016року та акт №2 від 30 травня 2016року та дизайн-проект інтерєра також не підтверджують обставин, викладених позивачкою у зустрічному позові (а.с.129-130,132-133).

Відповідно до п.4.3. Договору №09/09/15 від 09 вересня 2015року по закінченню кожного етапу робіт замовник приймає роботи та підписує акт виконаних робіт.

В матеріалах справи відсутні будь які докази, які підтверджували б, що замовник прийняв будь-які роботи за договором №09/09/15 від 09 вересня 2015року.

Посилання позивачки за зустрічним позовом на спричинення їй матеріальної шкоди відповідачем, яка на її думку підтверджується перепискою між сторонами розміщеною у програмному забезпеченні «Viber», а також листування електронною поштою суд не може прийняти до уваги, оскільки докази завдання матеріальної шкоди не містить (а.с.153,193-234).

За таких обставин, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди за зустрічним позовом, оскільки у судовому засіданні вина відповідача не була встановлена, відсутній причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача за зустрічним позовом, яка полягала в невиконанні договірних зобов'язань перед позивачем, та розміром завданих позивачеві збитків.

Отже, зустрічні вимогиФОП «ОСОБА_3С.» до ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, у звязку із недоведеністю.

Згідно ст. 23 ч.1 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо членів її сімї чи близьких родичів; а також, на ряду з іншим, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд вважає, що сторонами не було надано до суду жодних належних та допустимих доказів завдання їм моральної шкоди.

При цьому суд критично оцінює надані сторонами у справі заяву ОСОБА_4 до відділу поліції, відповідь на заяву та довідку про вагітність, оскільки зазначені документи не підтверджують спричинення моральної шкоди позивачці за зустрічним позовом (а.с.93,94,118).

Вимога позивача за первісним позовом щодо стягнення з відповідачів на його користь витрат на правову допомогу у розмірі 2900,00грн. також не підлягає задоволенню, оскільки в матеріалах справи відсутній оригінал квитанції про сплату зазначеної суми коштів.

На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Судовий збір пропорційно до задоволених судом вимог складає 894,81грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 15, 16, 23, 509, 546, 570, 610, 611, 623, 638, 640, 652, 654 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 16, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розірвання договору, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму авансу в розмірі 89481(вісімдесят девять тисяч чотириста вісімдесят одну) грн. 60 коп.

В інший частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовій збір в розмірі 894 (вісімсот девяносто чотири) грн. 81 коп.

Зустрічні позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3до ОСОБА_2про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: О.М.Сегеда