29.12.2017 227/3843/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29 грудня 2017 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Мацишин Л.С.,

за участю секретаря: Верній М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою № 34 в будинку № 22 м-ну Молодіжний міста Добропілля Донецької області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилаються на те, що він є власником квартири за вищевказаною адресою на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 лютого 2003 року. Разом з позивачем в квартирі зареєстрована ОСОБА_2, яка доводиться йому матірю, а відповідно є членом сімї позивача. У 2006 році вона зібрала свої речі та виїхала. Місце проживання відповідача ОСОБА_1 невідомо. Відповідач не проживає за даною адресою більше 10 років. Позивач зазначив, що він сплачує всі комунальні послуги за відповідача, що негативно позначається на його матеріальному становищі, він не має можливості вільно розпоряджатися своєю власністю, не може продати або обміняти квартиру. Отримання рішення суду необхідне позивачу для зняття з реєстрації відповідача, щоб мати змогу користуватися і розпоряджатися вищевказаною квартирою.

Позивач у судове засідання не з'явився, однак, звернувся в суд з клопотанням про розгляд справи без його участі, в якій на позовних вимогах наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином через опублікування оголошення на офіційному веб - порталі судової влади України. Із заявою про розгляд справи у відсутність відповідача та з повідомленням причин неявки до суду не зверталась. Відзив на позовну заяву до суду не надавала.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України (в редакції, яка набула чинності з 15 грудня 2017 року), у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши усі наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21 лютого 2003 року, виданого Виконавчим комітетом Добропільської міської ради, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 14,3 кв.м., та членам його сімї ОСОБА_3 14,3 кв.м., ОСОБА_4 14,2 кв.м. (а.с.5).

Відповідно до свідоцтва про народження серії ІІІ-ЯР № 706263, виданого Добропільським РайРАЦС Сталінської обл., ОСОБА_2 доводиться ОСОБА_1 матірю. (а.с.10)

З витягу з домової книги вбачається, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_2, зареєстровані ОСОБА_1 з 13 червня 2003 року, ОСОБА_3 з 13 червня 2003 року, ОСОБА_4 з 27 лютого 2004 року та ОСОБА_2 з 28 листопада 2006 року. (а.с.11-13).

Згідно акту від 23 листопада 2017 року, складеного комісією у кількості трьох осіб Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Барвінок», ОСОБА_2 дійсно зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, але фактично не проживає за даною адресою з листопада 2006 року (а.с.9), тобто більше 10 років.

Отже, реєстрація відповідача у спірній квартирі підтверджується копією домової книги та довідкою відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області від 07 грудня 2017 року №17-16/785, відповідно до яких відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за даною адресою з 28 листопада 2006 року. (а.с.17).

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316. 317, 319, 321 ЦК України).

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, відповідно до якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Відтак, вищезазначені статті передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб.

Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 понад один рік без поважних причин не мешкає за адресою: АДРЕСА_3, та від відповідача не надійшло відзиву з запереченнями проти позовних вимог, суд вважає, що вона втратила право користування жилим приміщенням за вказаною адресою на підставі ст. 405 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 391, 405 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 12, 81, 280-284, 288 Цивільного процесуального Кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Донецької області протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Л.С. Мацишин

29.12.2017