Провадження №22-ц/784/1082/17
Справа номер 483/1895/16-ц
Провадження номер 22-ц/784/1082/17 Головуючий у 1-й інстанції Казанлі Л.І.
Категорія 53 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2017 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

за участі:

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційними скаргами

міського комунального підприємства «Очаківводоканал»

та

ОСОБА_2

на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області

від 30 березня 2017 року

за позовом

ОСОБА_2 до міського комунального підприємства «Очаківводоканал» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 предявив до відповідача вказаний позов, який обґрунтовував наступним.

Він працював у міському комунальному підприємстві «Очаківводоканал» (далі МКП «Очаківводоканал») на посаді заступника директора підприємства.

24 жовтня 2016 року наказом директора МКП «Очаківводоканал» №123-к його звільнено з посади за систематичне порушення трудової дисципліни згідно з п.3 ст.40 КЗпП України, а саме недостатній збір коштів за надані послуги водопостачання та ненадання пропозицій та плану роботи по покращенню збору коштів, за що на нього накладалися догани 25 серпня та 20 вересня 2016 року та не укладення на 100% договорів за надані послуги з фізичними особами.

ОСОБА_2 вказував, що вказаний наказ є незаконним, оскільки він належним чином виконував свої обовязки, але адміністрація підприємства субєктивно ставилася до цього і всі його дії вважала недостатніми.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що діями відповідача йому завдано моральну шкоду, позивач просив поновити його на посаді заступника директора МКП «Очаківводоканал», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

У судових дебатах позивач збільшив позовні вимоги і просив, крім цього, визнати незаконним та скасувати наказ директора МКП «Очаківводоканал» від 20 вересня 2016 року №110-к про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та оголошення йому догани та стягнути моральну шкоду у сумі 10 000 грн.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 березня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ МКП «Очаківводоканал» від 20 вересня 2016 року №110-к про притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника директора ОСОБА_2 та оголошення йому догани. ОСОБА_2 поновлено на роботі на посаді заступника директора МКП «Очаківводоканал». З відповідача на користь ОСОБА_2 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 20 492 грн.35 коп. за період з 24 жовтня 2016 року по 30 березня 2017 року, а також моральну шкоду в сумі 2 000 грн.

З МКП «Очаківводоканал» на користь держави стягнуто судовий збір в сумі 551 грн.20 коп.

Додатковим рішенням того ж суду від 25 квітня 2017 року абзац 7 резолютивної частини рішення від 30.03.2017 р. викладено в іншій редакції, а саме про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в сумі 1653 грн.60 коп.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення змінити та стягнути з МКП «Очаківводоканал» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 31 944 грн.65 коп., а також моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

МКП «Очаківводоканал» також подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення (ст.147 КЗпП України).

Згідно з ст.147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст.149 КЗпП України).

Пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

З аналізу зазначених норм трудового законодавства вбачається, що вирішуючи трудовий спір необхідно враховувати, що тільки правомірно накладені стягнення можуть бути підставою для звільнення працівника за п.3 ст.40 КЗпП України, а тому необхідно зясувати, систематичне невиконання яких саме трудових обовязків позивачем передувало його звільненню.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.п.22, 23 постанови від 6 листопада 1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясувати, в чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.3 ст.40 КЗпП України, чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 1471, 148, 149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

За передбаченими п.3 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково, і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

З матеріалів справи вбачається, що з 01 квітня 2016 року позивач працював на посаді заступника директора МКП «Очаківводоканал».

Наказом директора МКП «Очаківводоканал» №123-К від 24 жовтня 2016 року звільнений з займаної посади за систематичне порушення трудової дисципліни згідно з п.3 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до вказаного наказу позивачем не було забезпечено 100% укладання договорів з фізичними особами щодо надання послуг водопостачання та водовідведення строком до 15 червня 2016 року.

При звільненні враховувалися попередні стягнення у вигляді доган, які накладалися наказами №84 від 25.08.2016 р. та №110-к від 20.09.2016 р. Згідно з даними наказами за червень-серпень 2016 року збір платежів за постачання води склав менше 100%, у звязку з чим ОСОБА_2 було запропоновано надати план дій або пропозиції щодо покращення ситуації. Однак, жодного плану дій і ніяких пропозицій не надійшло. Тому відповідач вважав, що це свідчить про порушення позивачем трудової дисципліни.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 грудня 2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 15 лютого 2017 року, наказ директора №84 від 25 серпня 2016 року про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани визнано незаконним та скасовано.

Наказ від 20 вересня 2016 року позивачем не оскаржувався.

Заявлення такої позовної вимоги у судових дебатах колегія суддів не приймає до уваги, оскільки це протирічить ст.ст.31, 193 ЦПК України, які забороняють збільшення позовних вимог у судових дебатах.

Представлені суду докази свідчать, що позивач приймав заходи до виконання наказу керівника про укладання договорів з населенням.

Неукладання їх у 100% розмірі не свідчить про невиконання позивачем своїх трудових обовязків, оскільки укладання договору це право сторони.

Приймаючи до уваги викладене колегія суддів вважає, що висновок суду про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_2 відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Позивач довів незаконність свого звільнення, тоді як відповідач вказаного не спростував. Надані останнім докази не свідчать про те, що зазначене в них може слугувати підставою для звільнення позивача.

За такого, рішення суду про поновлення позивача на роботі є вірним. Однак, підлягає зміні, оскільки суд не зазначив дату поновлення позивача на роботі.

Що стосується висновку суду про визнання незаконним наказу №110-к від 20.09.2016 р. та його скасування, то він є хибним, оскільки такі вимоги позивачем не заявлялися. Оголошення їх у судових дебатах неможна вважати збільшенням позовних вимог, оскільки, як вже було зазначено вище, це протирічить нормам цивільного процесуального законодавства.

А тому, рішення суду підлягає зміні в цій частині шляхом виключення висновку про визнання незаконним та скасування вказаного наказу.

Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди також підлягає зміні, оскільки судом першої інстанції не було у повній мірі враховано положення про визначення розміру відшкодування моральної шкоди та нарахування заробітку, виходячи з вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, ст.ст.117, 237-1 КЗпП України.

Суд здійснив нарахування заробітку, виходячи з середньоденного заробітку, вирахуваного за календарні дні двох місяців, а повинен був взяти до уваги робочі дні. До того ж, при вирахуванні заробітку треба було брати до уваги заробіток за липень, серпень 2016 року, а не за серпень, вересень 2016 року, тому що позивач у вересні не повний місяць працював, а також отримував виплати, які не враховуються при обчисленні середнього заробітку. Також суду треба було взяти до уваги інформацію про підвищення посадових окладів на підприємстві з 01 грудня 2016 р.

Крім того, суд безпідставно зменшив розмір заробітку за час вимушеного прогулу на розмір заробітної плати, одержаної позивачем на іншим місцем роботи, оскільки положення ч.3 ст.117 КЗпП України, які передбачали таке, були виключені на підставі Закону України №3248 - ІV від 20.12.2005 р.

Таким чином, беручи до уваги положення пунктів 4, 8, 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати середній заробіток за час вимушеного прогулу, який відповідач повинен відшкодувати позивачу становить за період з 24 жовтня 2016 року по 30 березня 2017 року суму 31 822 грн.97 коп. (11746 грн. (заробіток за липень, серпень 2016 р.) : 43 робочі дні = 273 грн. 16 коп. (середньоденний заробіток) х 27 робочих днів жовтня, листопада 2016 р. = 7375 грн.32 коп.

Починаючи з 01 грудня 2016 року середньоденний заробіток позивача становив 294 грн.55 коп., оскільки збільшився його посадовий оклад до 6480 грн. 294 грн.55 коп. х 83 робочі дні = 24 447 грн.65 коп.

За такого, рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь позивача підлягає зміні в бік збільшення, а саме позивачу повинно бути відшкодовано 31 822 грн.97 коп.

Що ж стосується моральної шкоди, то на думку колегії суддів сума відшкодування є завищеною. Враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, колегія суддів вважає достатньою суму відшкодування у сумі 300 грн.

Приймаючи до уваги, що додаткове рішення суду від 25 квітня 2017 року про розподіл судових витрат також ухвалено з порушенням вимог цивільного процесуального закону, а саме недоплачена сума судового збору не була достягнута, а було змінено основне рішення, що є помилковим, то зазначене рішення також підлягає зміні.

З урахуванням всього викладеного, виходячи з того, що рішення повинно бути ясним та чітким, колегія суддів вважає за необхідне зазначені рішення районного суду змінити шляхом викладення резолютивної частини в іншій редакції, яка враховує все вищевикладене.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги міського комунального підприємства «Очаківводоканал» та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 березня 2017 року та додаткове рішення від 25 квітня 2017 року змінити, виклавши резолютивну частину в такій редакції.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді заступника директора міського комунального підприємства «Очаківводоканал» з 24 жовтня 2016 року.

Стягнути з міського комунального підприємства «Очаківводоканал» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 жовтня 2016 року по 30 березня 2017 року у розмірі 31 822 грн.97 коп.

Стягнути з міського комунального підприємства «Очаківводоканал» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 300 грн.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з міського комунального підприємства «Очаківводоканал» на користь держави судовий збір у сумі 1653 грн.60 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку.

Головуючий

Судді