Справа № 647/2053/17
№ провадження 2/647/742/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
28.09.2017 року Бериславський районний суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Миргород В.С.
при секретарі Полозок Т.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бериславі Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування Бериславської районної державної адміністрації Херсонської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернувся до Бериславського районного суду Херсонської області з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування Бериславської районної державної адміністрації Херсонської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та обґрунтував наступним.
На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31.07.2009 року, йому належить домоволодіння під номером АДРЕСА_1
У належному йому домоволодінні зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, але не проживають з 2003 року, та на даний час знаходяться за межами України, а тому самостійно знятися з реєстрації не мають змоги.
В теперішній час у нього виникла необхідність продати зазначений будинок та для цього потрібно зняти з реєстрації відповідачів, а тому він змушений звернутися до суду з даним позовом.
Просить визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1
Позивач в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву, згідно якої просить справу розглянути у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 22).
Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 21).
Відповідачі у судове засідання не з'явились, повідомлялись за адресою зареєстрованого місця проживання. Частиною 5 ст. 74 ЦПК України передбачено, що у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Зі згоди позивача у відповідності до ст.ст.169, 224 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання сторін, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Так, за змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа вільно, на власний розсуд, обирає способи участі у справі.
При цьому згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до статей 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.
Вимоги ст. ст. 60, 179, 213, 214, 301 ЦПК України зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів.
Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов'язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог.
З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с. 7).
Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, зареєстровані в будинку позивача, за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується записом в домовій книзі (а.с. 8-12).
Відповідно до ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.391 ЦК України, ст.9 ЖК України та ст..1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до п.34 Постанови ПВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.
Статті 150 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
В силу ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Судом встановлено, що ОСОБА_2, яка є донькою позивача та ОСОБА_3, ОСОБА_4, які є його онуками, не проживають в будинку позивача, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, три роки, та знаходяться за межами України, про що свідчить довідка від 03.08.2017 року №1486, видана Веселівською сільською радою Бериславського району Херсонської області (а.с.14), та копія акту від 03.08.2017 року (а.с. 15), чим порушують право позивача на розпорядження належним йому майном.
Тому враховуючи те, що в належному позивачу будинку відповідачі не проживають більше року, факт їхньої реєстрації в будинку заважає позивачу реалізувати свої права власника, зокрема продати будинок, тощо, у суду є всі підстави для визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування Бериславської районної державної адміністрації Херсонської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через Бериславський районний суд.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. С. Миргород