Справа №717/233/17
03 травня 2017 року Кельменецький районний суд Чернівецької області у складі:
головуючого - судді: Туржанського В.В.
за участю секретаря: Тихоненко І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПРИВАТБАНК до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором , -
Представник позивача ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК ОСОБА_3 подав до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій просить, стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК:
-заборгованість у розмірі 4095 доларів США, що за курсом 25,87 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.12.2016 року складає 105937 гривень 65 копійок за кредитним договором № Евід 01.02.2007 року, яка складається з наступного:
-4095 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом.
Стягнути солідарно з відповідачів судові витрати.
У якості підстав позову позивач зазначив, що відповідачі не виконують свої зобовязання за кредитним договором та договором поруки.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання на виклик суду не зявився будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання на виклик суду не зявилася будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи.
Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не зявився та подав до суду заяву у якій просить розглянути справу без його присутності, не заперечує проти прийняття заочного рішення.
Враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачів на підставі наявних в справі доказів.
ОСОБА_1 несвоєчасно вносив кошти у період сплати. Заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 12 грудня 2016 року складає: 2767,38 доларів США заборгованість по кредиту, 7107,62 доларів США - заборгованість за процентами. Вказана обставина стверджується розрахунком заборгованості.
01 лютого 2007 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір поруки, згідно до якого ОСОБА_2 надала поруку перед кредитором за виконання ОСОБА_1 своїх обовязків за кредитним договором від 01 лютого 2007 року. Згідно до даного договору ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу укладення та виконання вимог кредитного договору та договору поруки.
Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Таким чином, відповідачі порушили право банку на своєчасне повернення кредиту та процентів.
Згідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
Статтею 554 ЦК передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Вказані обставини стверджуються дослідженими судом доказами.
У справі немає будь-яких фактичних даних про те, що відповідач ОСОБА_1 своєчасно виконав своє грошове зобов'язання за вказаним вище договором і не порушував умов договору і відповідач не надав відповідно до ст. 60 ЦПК України суду доказів, які б підтвердили ту обставину, що він повернув позивачу борг за кредитним договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Частиною 4 ст. 559 ЦК встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання не предявить вимогу до поручителя.
Договором поруки, який укладений між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2, передбачено, що строк договору поруки визначений повним виконанням зобовязань за кредитним договором.
Умова договору поруки щодо припинення поруки повним виконанням зобовязань за кредитним договором не відповідає правилам ст. 252 ЦК України, оскільки умова договору про дію поруки до повного виконання зобовязань за кредитним договором не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Оскільки строк договору поруки не встановлено, а кредитор предявив вимогу до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання кредитного зобовязання, суд вважає, що у задоволенні позову про стягнення боргу з поручителя слід відмовити.
Відповідач ОСОБА_1 в порушення умов договору, які згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обовязковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобовязань за договором, порушив свої зобовязання по поверненню кредиту та сплаті відсотків.
Враховуючи викладене вище суд вважає, що позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк слід задовольнити частково і з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути на користь позивача борг в сумі 4095 доларів США, який складається із заборгованості по відсотках за період по 12.12.2016 року.
Відповідно до статті 2 Закону України „Про банки і банківську діяльність кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.
Законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).
Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.
У звязку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи.
Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг, згідно з яким частину першу статті 11 Закону України „Про захист прав споживачів було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.
Кредитний договір укладено сторонами 01 лютого 2007 року. На час укладення цього кредитного договору Закон України „Про захист прав споживачів не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.
Разом з тим, суд вважає безпідставною вимогу позивача про одночасне зазначення суми , що стягується у валюті і у гривнях.
Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобовязання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом. Ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604- 609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобовязання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Договором укладеним між сторонами встановлений розмір процентів при порушенні позичальником обовязків по погашенню кредиту в розмірі 32% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.
На підставі ст. ст.ст. 11, 16, 526, 530, 533, 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України 2003 року, керуючись ст. ст. 3, 8, 10, 15, 79, 80, 84, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк задовольнити частково.
В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, рішення суду набере законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не буде скасовано, набере законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Кельменецького районного суду. Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження через Кельменецький районний суд.

Це заочне рішення може бути переглянуте Кельменецьким районним судом Чернівецької області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: