Справа № 344/5909/16-ц
Провадження № 2/344/414/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними правочинів та скасування державної реєстрації,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними правочинів та скасування державної реєстрації.

Позовні вимоги мотивувала тим, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 29.02.2012 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.04.2012р., визнано незаконним та скасовано п. 8 рішення сесії Івано-Франківської міської ради від 02.12.2008р про затвердження п.3 протоколу узгоджувальної комісії міськвиконкому по розгляду спорів з приводу суміжного землекористування від 26.09.2008р. № 86, затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на землю та передачу у спільну сумісну власність земельної ділянки площею 0,0657 га на вул. Вербицького, 5 ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, а також визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.0657 га, виданий 24.12.2010р. на ім'я ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_4.

Однак, відповідач ОСОБА_2 20.03.2012р. оформив свідоцтво про право на спадщину за законом реєстровий № 463 після смерті свого батька ОСОБА_5, згідно якого: отримав у власність 1/3 частину земельної ділянки площею 0,0657 га на вул. Вербицького, 5 в м. Івано-Франківську. 31.07.2012р. відповідач ОСОБА_2 купив у ОСОБА_3 і ОСОБА_4 2/3 частини земельної ділянки площею 0,0657 га на вул. Вербицького, 5 в м. Івано-Франківську, згідно договору купівлі-продажу частини земельної ділянки за реєстровим № 1142, який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6

Оформлення права на 1/3 частину земельної ділянки в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 і відчуження ОСОБА_3 і ОСОБА_4 2/3 частин цієї ж земельної ділянки відбулися на підставі визнаного судом недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0.0657 га., який був виданий 24.12.2010р. на ім'я ОСОБА_5 і ОСОБА_4

Оскільки, визнаний судом недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку є недійсним з моменту його видачі, то він не породжує будь-яких юридичних наслідків, а сама земельна ділянка є власністю територіальної громади м. Івано-Франківська.

У звязку з визнанням недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не набули права власності за земельну ділянку площею 0,0657 га на вул. Вербицького, 5 в м. Івано-Франківську. Тому 1/3 частина земельної ділянки на вулиці Вербицького, 5 в м.Івано-Франківську не належала дутці Б.В. і не може входити до складу спадкового майна після його смерті. ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не будучи власниками інших 2/3 частин цієї земельної ділянки відповідно не могли нею розпоряджатися. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.03.2012р. реєстровий № 463, згідно якого ОСОБА_2 успадкував 1/3 частину земельної ділянки площею 0,0657 га на вул. Вербицького, 5 в м. Івано-Франківську після смерті батька ОСОБА_5, і договір купівлі-продажу частини земельної ділянки від 31.07.2012р. реєстровий № 1142, згідно якого ОСОБА_3 і ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_2 купив 2/3 частини земельної ділянки площею 0,0657 га на вул. Вербицького, 5 в м. Івано-Франківську, не відповідають вимогам, встановленим ст. 203 ЦК України і в силу ст. 215 ЦК України є недійсними.

На підставі вищенаведеного, позивачка звернулась до суду з наведеним позовом.

У судове засідання позивачка та представник позивачки не зявилися, проте подали до суду заяву, за змістом якої просили розглядати справу без їх присутності, позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити у повному обсязі.

Представники відповідачів в судове засідання не з»явився, попередньо подали до суду письмові заяви, в яких просили у задоволенні позову відмовити у зв'язку із пропуском строку позовної давності, розгляд справи просили здійснювати без їх участі.

Суд, дослідивши письмові матеріали, встановивши таким чином фактичні обставини справи, застосовуючи загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та обєктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принцип неупередженості, судом встановлено.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.02.2012 року, яке набрало законної сили 24.04.2012 року, згідно ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.04.2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,Івано-Франківської міської ради про визнання незаконним рішення та визнання недійсним державного акту про право власності, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним та скасовано п. 8 рішення сесії Івано-Франківської міської ради від 02.12.2008р про затвердження п.3 протоколу узгоджувальної комісії міськвиконкому по розгляду спорів зприводу суміжного землекористування від 26.09.2008р. № 86, затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на землю та передачу у спільну сумісну власність земельної ділянки площею 0,0657 га на вул. Вербицького, 5 ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, а також визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.0657 га, виданий 24.12.2010р. на ім'я ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_4 (а.с.4-11).

20.03.2012р. приватним нотаріусом ОСОБА_7 було видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом реєстровий № 463 після смерті свого батька ОСОБА_5, згідно якого: отримав у власність 1/3 частину земельної ділянки площею 0,0657 га на вул. Вербицького, 5 в м. Івано-Франківську (а.с.12).

31.07.2012р. відповідач ОСОБА_2 купив у ОСОБА_3 і ОСОБА_4 2/3 частини земельної ділянки площею 0,0657 га на вул. Вербицького, 5 в м. Івано-Франківську, згідно договору купівлі-продажу частини земельної ділянки за реєстровим № 1142, який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 (а.с.12 зворот).

Представники відповідачів, заперечуючи позовні вимоги ОСОБА_1, просили відмовити у задоволенні позову у звязку з пропоском строку звернення до суду з наведеном позовом.

Згідно статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Стаття 261 Цивільного кодексу України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як визначено правилами статті 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Стаття 267 Цивільного кодексу України встановлює, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки, свідоцтво про право на спадщину за законом реєстровий № 463 було видано ОСОБА_2 20.03.2012 року під час перебування справи №2/0907/6321/2011 року на розгляді в Апеляційному суді Івано-Франківської області, а договір купівлі-продажу частини земельної ділянки за реєстровим № 1142, який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 укладено 31.07.2012р., після прийняття рішення по вищезазначеній справі, у якій ОСОБА_1 теж була позивачем, а тому, їй ще у 2012 році було відомо про такі правовстанолюючі документи.

Однак, ОСОБА_1 звернулась до Івано-Франківського міського суду із позовом про визнання їх недійсними тільки 11.05.2016 року, тобто через 3 роки та майже 10 місяців.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Оскільки, ні позивач ні представник позивача не заявляли перед судом клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності та не зазначили жодних поважних причин пропуску такого, то суд вважає, що заяви представників відповідачів про застосування строку позовної давності слід задоволити та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 264 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 208, 212-218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними правочинів та скасування державної реєстрації відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Пастернак І.А.