Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Євтушенко О.І., Кузнєцова В.О.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та Ільницької сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення, усунення перешкод в користуванні дорогою загального користування, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 28 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 04 серпня 2016 року, -

вс т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду із позовом, який в подальшому уточнили, до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та Ільницької сільської ради про усунення перешкод в користуванні дорогою загального користування, що з'єднує АДРЕСА_1, шляхом демонтажу металевих воріт на дорозі, демонтажу трьох опор, на яких тримаються ці ворота та прохідних дверей, демонтажу металевого навісу для винограду разом із опорами до нього, спиляння фруктових дерев у кількості 10 штук та шляхом перенесення у власне домогосподарство по АДРЕСА_1 будки для пса разом із твариною.

У грудні 2015 року ОСОБА_11 збільшила розмір позовних вимог та просила визнати незаконним і скасувати рішення 13 сесії 1 скликання Ільницької сільської ради «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_12 та ОСОБА_8, мешк. АДРЕСА_1» від 17 травня 2005 року № 29, яким надано дозвіл на встановлення воріт біля їхнього будинку та спірній дорозі. Стверджувала, що про це рішення сільської ради її повідомлено не було, дізналася вона про його існування вже під час розгляду судової справи від інших учасників процесу та просила поновити їй строк звернення до суду з відповідним позовом.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 28 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 04 серпня 2016 року, поновлено ОСОБА_7 строк звернення до суду з позовом.

Позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення 13 сесії 1 скликання Ільницької сільської ради «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_12 та ОСОБА_8, мешк. АДРЕСА_1» від 17 травня 2005 року № 29.

Зобов'язано ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 усунути перешкоди в користуванні позивачам дорогою загального користування, що з'єднує АДРЕСА_1, шляхом демонтажу металевих воріт, прохідних дверей та трьох металевих опор, на яких тримаються ці ворота та прохідні двері.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги місцевий суд, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачі та відповідачі є мешканцями села Ільниця Іршавського району. Спірна дорога є дорогою загального користування, яка проходить безпосередньо біля земельної ділянки відповідачів та з'єднує АДРЕСА_1 у вказаному населеному пункті. У 2004 році ОСОБА_12 та ОСОБА_8 на виконання рішення Іршавського районного суду від 04 листопада 2002 року зняли металеві ворота, споруджені ними на спірній ділянці. Коли ОСОБА_13 помер, у будинку по АДРЕСА_1, продовжили проживати однією сім'єю ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 У 2012 році відповідачі знову встановили біля свого будинку на спірній дорозі металеві ворота, посилаючись на те, що 17 травня 2005 року Ільницька сільська рада прийняла рішення 13 сесії 4 скликання № 29, яким надала ОСОБА_13 (який згодом помер) та ОСОБА_8 відповідну згоду.

При цьому судами враховано, що актом обстеження постійної земельної комісії с. Ільниці від 04 березня 2015 року дороги, що з'єднує АДРЕСА_1 виявлено, що: 1) на дорозі встановлено металеві ворота та металевий лугош для росту винограду, що належить ОСОБА_8, мешканки АДРЕСА_1; 2) біля дороги на земельній ділянці ОСОБА_8 стоїть не огорожена будка для пса, біля якої прив'язаний пес; 3) ширина дороги відповідає ширині, вказаній у плані встановлення ширини дороги, що з'єднує АДРЕСА_1; 4) по межовій лінії дороги в деяких місцях ростуть дерева, гілки яких звисають над дорогою. Ці ж обставини встановлено також і у акті від 15 червня 2015 року та зазначено, що на момент його складення ворота на замок не закриваються, однак ці ворота встановлені і можуть бути закриті в будь-який час, що вже неодноразово і траплялося.

Також судом встановлено, що згідно довідки Ільницької сільської ради від 15 березня 2016 року № 1133 земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться у користуванні позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, розташовані при дорозі вулиці Ворошилова, доступ до яких пролягає через ворота встановлені на землях загального користування по АДРЕСА_1 громадян ОСОБА_8, ОСОБА_10

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що встановлення відповідачами воріт, прохідних дверей та металевих опор, на яких вони тримаються на земельній ділянці, яка є дорогою загального користування та відображена на опорному плані с. Ільниця, розробленому в 1980 році, та закріплена на генеральному плані, розробленому та затвердженому у 2013 році, створює незручності для позивачів, які не можуть вільно проходити до своїх будинків та належних їм земельних ділянок, а отже порушує їх права, а рішення Ільницької сільської ради від 17 травня 2005 року прийнято радою з перевищенням повноважень, передбачених ст. 12 ЗК України, та в порушення вимог ст. 39 ЗК України.

Такі висновки судів відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 28 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 04 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.І. Євтушенко
В.О. Кузнєцов