УХВАЛА

22 вересня 2017 року Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Прохоренко В.В., розглянувши матеріали цивільної справу за заявою ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Херсонського міського суду Херсонської області з вказаною заявою, в якій просить скасувати, зняти накладену 13.10.2016 року Комсомольським районним судом м. Херсона заборону на відчуження мікроавтобуса Volkswagen Multivan, 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, д. н. з. НОМЕР_3, який до 21 серпня 2017 року належав на праві приватної власності боржнику ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_2, АДРЕСА_1.

Згідно ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 118 ЦПК України позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Статтею 119 ЦПК України визначено вимоги щодо форми та змісту позовної заяви, так відповідно до ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

В порушення зазначених вимог ОСОБА_1 подано заява про звільнення майна з-під арешту, яка не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви, у зв'язку з чим їй необхідно усунути вказані недоліки.

Окрім того, ОСОБА_1 необхідно уточнити коло осіб, а саме зазначити сторону відповідача та третіх осіб, оскільки відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» відповідачами в справі є боржник, особа в інтересах якої накладено ареш т на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу установу, які у випадках передбачених законом виконують судові рішення.

Також, відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору, в порушення зазначеної вимоги ОСОБА_1 судовий збір не сплачено.

Обов'язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов'язок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір», яким визначаються правові засади справляння судового збору та звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви.

Частиною 2 цієї ж статті визначено випадки, коли судовий збір не справляється, а ст. 5 Закону України «Про судовий збір» встановлює перелік категорій осіб, які звільняються від сплати судового збору. Зазначені переліки є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

ОСОБА_1 фактично звернулася до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, що є вимогою немайнового характеру.

На момент звернення до суду з позовною заявою, а саме 20.09.2017 року вона не звільнена від сплати судового збору за вказану позовну вимогу (немайнового характеру) згідно з чинною редакцією статті 5 Закону України «Про судовий збір». Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.11.2016 року (справа № 6-1121цс16), яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставка судового збору із позовних заяв немайнового характеру поданої фізичною особою вираховується у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 640 грн.

Враховуючи викладене вище, ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру в розмірі 640 грн.

Одночасно суд зазначає, що відповідно до положень частини 1 статті 109 ЦПК України визначено підсудність справ, вказаної категорії, так позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Як вбачається з матеріалів долучених до заяви, ОСОБА_2, який фактично є відповідачем у справі зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1., а отже дана справа не підсудна Херсонському міському суду Херсонської області.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Як вбачається із наданої заяви, вимоги закону при її поданні у повному обсязі не виконано. Невиконання вимог, визначених ст.ст. 119-120 ЦПК України, є підставою для залишення заяви без руху, відповідно до положень ст.121 ЦПК України з наданням строку для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання заявником ухвали.

Враховуючи викладене, залишення даної заяви без руху з підстав, передбачених Законом, не є порушенням права на справедливий судовий захист, оскільки після усунення недоліків заява буде вважатися поданою в день первісного її подання до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 119-121 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Залишити заяву ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту без руху.

Надати позивачу п'ятиденний строк з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків.

Роз'яснити позивачу, що у випадку невиконання вимог цієї ухвали у зазначений термін, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: В.В.Прохоренко