Справа № 463/6254/15 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/598/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: прокурора Гарварука В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2016 року у справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова до Виконавчого комітету Львівської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_3, треті особи: Львівська міська рада, Департамент житлового господарства Львівської міської ради, Військова прокуратура Західного регіону України, про визнання ордеру недійсним та виселення з житлового приміщення без наданя іншого житлвоого приміщення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання недійсним ордера від 02.09.2013 №0000508, виданого ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на квартиру №7 будинку №16-Б на вул.Мечникова у м.Львові, виселення їх без надання іншого житлового приміщення з квартири №7 в будинку №16-Б на вул.Мечникова у м.Львові. Свої вимоги мотивує тим, що 18.08.2006 рішенням житлової комісії військової прокуратури Центрального регіону України №10 ОСОБА_4 розподілено службову квартиру №7 в будинку №16-Б на вул.Мечникова у м.Львові, на яку він отримав ордер. Пунктом 19 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2006 року визначено, що у разі переміщення військовослужбовців по службі, повязаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню, якщо інше не передбачено законодавством. При цьому, відповідно до п.3.1 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра Оборони України від 30.11.2011 року № 737 надання службових жилих приміщень військовослужбовцям та членам їх сімей провадиться після здачі ними жилої площі, яку вони займали за попереднім місцем служби (навчання). ОСОБА_4 з 19.06.2009 проходив службу на посаді військового прокурора Дніпропетровського гарнізону та надану йому службову квартиру АДРЕСА_1 не здав, разом з тим, 02.08.2012 житловою комісією органів військової юстиції Львівського гарнізону при військовій прокуратурі Західного регіону України винесено рішення про закріплення виділеного службового жилого приміщення квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 29.04.2013 департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради видав наказ №169, яким закріплено за ОСОБА_4 вказану службову квартиру. 02.09.2013 Виконавчим комітетом Львівської міської ради видано ордер на вказану квартиру як службову ОСОБА_4 та його дружині ОСОБА_3 Оскільки вищевказаний наказ прийнято всупереч вимогам ст.19 Конституції України, ст.ст.15, 121, 122 Житлового кодексу України, п.19 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями та п.3.1 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, просив виданий на його підставі ордер від 02.09.2013 № 0000508 визнати недійсним та у відповідності до вимог ст.117 Житлового Кодексу України виселити без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_4, ОСОБА_3 з квартири №7 в будинку №16-Б на вул.Мечникова у м.Львові.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним ордер від 02.09.2013р. №0000508, виданий ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на квартиру № 7 будинку № 16-Б на вул.Мечникова у м.Львові.

Виселено без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з квартири № 7 в будинку № 16-Б на вул.Мечникова у м.Львові.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова по 1218 грн. судових витрат з кожного.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що ордер на квартиру було отримано ОСОБА_4 в результаті неправомірних дій, які полягали в порушенні порядку та умов надання жилих приміщень в частині нездачі жилої площі, яку він займав за попереднім місцем служби квартири АДРЕСА_3, оскільки жодними компетентними органами не було встановлено неправомірності його дій. Крім цього вказує, що перед отриманням ордеру на службове жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_4, він надав нотаріально завірену заяву про згоду за здачу службової квартири у м. Києві. Також зазначає, що рішення про надання йому службової квартири прийнято на підставі рішення Міністра оборони України від 12.03.2013р. № 2655/3, про що вказано у наказі Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 29 квітня 2013 року № 169 «Про закріплення службової квартири № 7 в будинку № 16-б на вул. І.Мечнікова». Зазначені рішення не визнані протиправними чи такими, що порушують встановлений порядок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями. Крім цього посилається на те, що його дружина ОСОБА_3 є військовослужбовцем Державної прикордонної служби України, а тому вона в силу приписів ст. 125 ЖК України не може бути виселена із службового житлового приміщення без надання іншого жилого приміщення. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 є аналогічними доводам апеляційної скарги ОСОБА_4. Додатково ОСОБА_3 зазначає, що неможливість здачі службового жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_5 зумовлена тим, що у вказаній квартирі проживає мати ОСОБА_4 ОСОБА_5, у виселенні якої із вказаної квартири відмолено рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, хоча належним чином про час і місце розгляду справи були повідомлені відповідно до ч.1, ч.3 ст. 76 ЦПК України (а.с. 182,210). Тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги слід відхилити з таких підстав.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Відповідно до ст. 118 ЖК службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у звязку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Відповідно до ст. 122 ЖК на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Судом установлено, що відповідно до копії ордера №00593 на право на зайняття службового житлового приміщення від 25.10.2006 року ОСОБА_4, який працював у військовій прокуратурі ЦРУ, надано на час роботи на даній посаді службове приміщення - квартиру АДРЕСА_6 (а.с.45).

Наказом військового прокурора Західного регіону України від 27.06.2012 №32 «Про надання службового жилого приміщення у м. Львові полковнику юстиції ОСОБА_6В.» надано виділену військовій прокуратурі Західного регіону України двокімнатну квартиру №7, жилою площею 39,6 кв.м, в будинку №16Б по вул.Мечникова у м.Львові першому заступнику військового прокурора Західного регіону України полковнику юстиції ОСОБА_7 на склад сім'ї дві особи (а.с.5).

02.09.2013 року виконавчим комітетом Львівської міської ради на підставі наказу директора департаменту ЖГ №169 від 29.04.2013 року видано ордер на службове житлове приміщення №0000508 ОСОБА_4 з сімєю з двох осіб на право зайняття службового житлового приміщення житловою площею 39,6 кв.м, яке складається з двох кімнат у квартирі №7 на вул.Мечникова, 16-Б у м.Львові. Склад сім'ї: ОСОБА_4 основний, ОСОБА_8 дружина.

В обліковій справі наявна заява ОСОБА_4 від 02.08.2012 року, якою він дає свою згоду на здачу житла - однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Проте, на час видачі ордера на службове приміщення квартиру № 7 на вул.Мечникова, 16-Б у м. Львові 02.09.2013 року ОСОБА_4 службове житлове приміщення, яке він займав за попереднім місцем служби, не здано.

Разом з тим, відповідно до п.19 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006р. №1081 у разі переміщення військовослужбовців по службі, пов'язаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню, якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно з п.3.1 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою Наказом Міністерства Оборони України від 30.11.2011 №737, в редакції чинній на момент видачі ордеру від 02.09.2013 №0000508, надання службових жилих приміщень військовослужбовцям та членам їх сімей провадиться після здачі ними жилої площі, яку вони займали за попереднім місцем служби (навчання).

Ордер визнається недійсним на підставах, передбачених законом.

Відповідно до ст.59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

Районний суд задовольняючи позов в частині визнання ордера недійсним, вірно виходив з того, що такий видано з порушенням порядку та умов надання жилих приміщень, встановлених Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 р. №1081, та Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою Наказом Міністерства Оборони України від 30.11.2011 №737, так як вказане службове приміщення надано без здачі ОСОБА_4 жилої площі, яку він займав за попереднім місцем служби - квартири АДРЕСА_7.

Відповідно до ст.117 ЖК України у разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Встановивши неправомірність дій ОСОБА_4, які полягали у порушенні порядку і умов надання жилих приміщень в частині не здачі ним жилої площі, яку він займав за попереднім місцем служби, на час надання квартири № 7 на вул. Мечникова, 16-Б у м. Львові, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині виселення його та члена його сім»ї ОСОБА_3 з вищезазначеної квартири.

При цьому, районний суд вірно взяв до уваги наявну у матеріалах справи нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_4 від 28.03.2016 року, з якої вбачається, що він визнає позов квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова і просить його задовольнити.

Доводи апеляційних скарг про те, що ОСОБА_3 як військовослужбовець Державної прикордонної служби України в силу приписів ст. 125 ЖК не може бути виселена із службового житлового приміщення не обґрунтовані, оскільки жоден пункт вказаної норми Житлового Кодексу на ОСОБА_3 не поширюється.

Крім цього, право користування службовим приміщенням члена сім»ї є похідним від права особи, якій у встановленому законом порядку виданий спеціальний ордер для проживання на період її роботи .

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарг висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді: