Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/3889/16-ц Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання недійсним кредитного договору

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати недійсним споживчий кредитний договір (картковий рахунок № НОМЕР_1) від 21.09.2015 року в розмірі 7 тисяч гривень відкритий на ім'я ОСОБА_2. В обгрунтування позовних вимог зазначав, що 21.09.2015 року Коростенське відділення ПАТ КБ «Приватбанк» відкрило кредитну лінію (картковий рахунок НОМЕР_2) та надало споживчий кредит у розмірі 7000 гривень ОСОБА_2 14.06.2016 року рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнана недієздатною і на момент укладення договору неодноразово проходила курс лікування в Житомирській психіатричній лікарні, а тому позивач вважає, що остання не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Крім цього зазначав, що Банк в свою чергу не пересвідчився чи позичальник володіє необхідною правоздатністю і дієздатністю для укладення вказаного договору.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 березня 2017 року позов задоволено. Визнано недійсним споживчий кредитний договір (картковий рахунок НОМЕР_2) від 21.09.2015 року в розмірі 7 тисяч гривень укладений між Коростенським відділенням ПАТ КБ «Приватбанк» Житомирського РУ та ОСОБА_2.

У поданій апеляційній скарзі Банк, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що наданий позивачем висновок експерта, який покладений в основу рішення суду першої інстанції, не є переконливим доказом у справі, оскільки в ньому міститься лише припущення, а не категоричний висновок, що ОСОБА_2 під час підписання договору за своїм станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 у момент укладення споживчого кредитного договору 21 вересня 2015 року (картковий рахунок НОМЕР_2) не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними внаслідок захворювання, а тому вказаний договір є недійний.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання /ст.30 ЦК України/.

Згідно із ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаним судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України.

Згідно з ч.ч.2,3ст.41 ЦК України недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочин від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє опікун.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 вересня 2015 року Коростенське відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» Житомирського РУ відкрило кредитну лінію (картковий рахунок НОМЕР_2) та надало споживчий кредит в розмірі 7000 гривень ОСОБА_2 (а.с. 9-12). Остання кошти банку не повернула.

Зазначені обставини відповідачем не заперечуються.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді шизофренії, параноїдної форми, визнана інвалідом 2 групи(а.с.5,7,8).

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 червня 2016 року ОСОБА_2 визнана недієздатною та над нею встановлено опіку, визнано опікуном ОСОБА_1(а.с.6).

По справі було проведено судово-психіатричну експертизу №53-2017 від 14.02.2017 року та надано відповіді на поставлені судом запитання:

1. ОСОБА_2 станом на день укладання кредитного договору 21.09.2015 страждала на психічне захворювання у вигляді шизофренії, параноїчної форми, безперервного типу перебігу, яке почалось у неї в 1981 році. З приводу даного захворювання має 2 групу інвалідності.

2. Ступінь вираженості наявних у ОСОБА_2 психічних розладів в сфері мислення, емоцій, волі, критики, позбавляли її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при укладенні нею кредитного договору 21.09.2015 .

3. ОСОБА_2 в момент укладання кредитного договору 21.09.2015 року не могла усвідомлювати наслідки укладання цього договору за рахунок ступеню вираженості наявних у неї психічних розладів у сфері мислення, емоцій, волі, критики.

4. ОСОБА_2 при укладанні кредитного договору 21.09.2015 року була не здатна прогнозувати наслідки власних дій в зв'язку з наявністю у неї хронічного психічного захворювання та вираженого апато-дисоціативного дефекту, який сформувався у неї внаслідок даного захворювання.

Відтак, судово-психіатричною експертизою встановлено, що ОСОБА_2 в момент укладання кредитного договору 21.09.2015 року не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати.

Встановивши такі обставини справи, суд першої інстанції, правильно застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку, що укладений 21 вересня 2015 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 кредитний договір є недійсним.

Доводи ПАТ КБ «Приватбанк», наведені в апеляційній скарзі про те, що висновок експерта не містить обґрунтування фахівців на підставі чого вони дійшли висновку, що під час підписання договору позичальник за своїм психічним станом абсолютно /виділено апелянтом/ не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, а тому ОСОБА_2 на момент укладення оспорюваного кредитного договору в силу ст.34 ЦК України мала повну цивільну дієздатність та вільне волевиявлення на укладення кредитного договору, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. До того ж ч.1 ст. 225 ЦК України не містить умови щодо абсолютності не усвідомлення особою своїх дій і керування ними під час вчинення правочину для визнання його недійсним.

Окрім того, вважаючи висновок експерта неповним, неясним або необґрунтованим, відповідач не позбавлений був можливості заявити клопотання про призначення додаткової чи повторної судово-психіатричної експертизи, проте він таким правом не скористався, до суду як першої так і апеляційної інстанції не з'явився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином,письмового клопотання про призначення іншої експертизи не направляв.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що відповідачем висновки суду першої інстанції в контексті належності та допустимості доказів не спростовані, а тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді