Категорія 30Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Луценка В.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації до ОСОБА_2 про стягнення сум сплаченої тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів,

за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05 вересня 2017 року,

встановила:

У травні 2017 року Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації звернулося до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про стягнення сум сплаченої тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів. Просило ухвалити рішення, яким стягнути на його користь з ОСОБА_2 кошти в сумі 3836 гривень 70 копійок, як таких, що виплачені з Державного бюджету у вигляді тимчасової державної допомоги.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 вересня 2017 року позовну заяву Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації до ОСОБА_2 про стягнення сум сплаченої тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі позивач у справі Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, через неповне та неправильне зясування обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача у справі Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації ОСОБА_3 апеляційну скаргу повністю підтримала та просила її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Відповідач у справі ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не зявився, тому відповідно до вимог ст. 74, 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у його відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представника скаржника, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а ухвала суду - скасуванню і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.1, 4 ч.1 ст.311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Постановляючи оскаржувану позивачем ухвалу, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що зміст відомостей, наданих Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради на запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача - інформація щодо ОСОБА_2 в реєстрі територіальної громади міста Вінниці відсутня, тобто зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження відповідача невідоме.

Згідно ухвали про відкриття провадження від 06.06.2017 року, надісланої судом позивачу, вбачається, що суд повідомляв позивача про необхідність виклику відповідача шляхом розміщення відповідного оголошення в пресі з наданням зразка оголошення, яке представник позивача ОСОБА_3 отримала 04.07.2017 року.

Суд першої інстанції вважає, що позивач жодним чином не відреагував на відповідне повідомлення суду і не розмістив в пресі зазначене оголошення про виклик відповідача, що обєктивно перешкоджає та унеможливлює за відсутності належного повідомлення відповідача здійснювати подальший судовий розгляд даної справи.

Таким чином, посилаючись на норми ст. ст. 208, 210 ЦПК України, місцевий суд дійшов висновку про необхідність залишення даного позову без розгляду. При цьому суд враховує те, що до повноважень суду не входить здійснення виклику відповідача шляхом розміщення відповідного оголошення в пресі, а зазначені дії повинен здійснювати саме позивач, на що суд звертав увагу позивача, створюючи всі необхідні умови та надаючи зразок оголошення з визначеними датами наступних судових засідань, однак, суд вважає, що позивач не добросовісно виконує свої процесуальні права та процесуальні обовязки, що обєктивно перешкоджає та унеможливлює здійснити розгляд даної позовної заяви, оскільки жодна норма чинного ЦПК України не передбачає можливості здійснювати судом розгляд справи без належного повідомлення про розгляд такої справи особи відповідача, що в даному випадку повинно бути підтверджено публікацією оголошення в пресі про виклик відповідача, при цьому суд вичерпав всі можливості та заходи щодо сприяння реалізації позивачем відповідних процесуальних прав та обовязків, в силу чого суд вважає, що позивач свідомо створює обставини та сприяє тому, щоб суд не зміг розглянути його позовну заяву, а тому

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки даний висновок суду є необґрунтованим та передчасним, внаслідок неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення даного питання.

Так, частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції, встановивши, що позивач не розмістив в пресі оголошення про виклик відповідача, що обєктивно перешкоджає та унеможливлює за відсутності належного його повідомлення здійснювати подальший розгляд справи, належним чином не врахував того, що під судовими витратами розуміють витрати, які несуть учасники цивільного процесу у звязку з розглядом і вирішенням цивільної справи. Вони складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи (ч.1 ст.79 ЦПК).

Частина 9 ст.74, ч.3 ст.122 ЦПК визначають виклик у суд відповідача, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, через оголошення у пресі.

Також ч.2 ст.82 ЦПК передбачено, якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть оплачені, заява відповідно до ст.207 ЦПК залишається без розгляду.

Разом з тим процесуальні дії вчиняються судом у порядку і в суворій послідовності та відповідності до вимог, встановлених цивільним процесуальним законом (цивільна процесуальна форма).

Пунктом 6 частини 3 статті 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, тобто відносяться до витрат, повязаних із вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи (стаття 87 ЦПК). При цьому, зазначені витрати на будь-якій стадії процесу несе позивач, якщо заявить таке клопотання. У разі відмови чи ухилення заінтересованої особи від оплати цих витрат повідомлення відповідача здійснюється на загальних підставах ( статті 74-76 ЦПК). Відмова від сплати таких витрат не є підставою для залишення позову без розгляду згідно із пунктом 8 частини першої статті 207 ЦПК.

Після закінчення розгляду справи витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, підлягають розподілу судом відповідно до вимог статті 88 ЦПК.

Таким чином наведене не дає підстав для залишення заяви без розгляду згідно з вимогами ст.207 ЦПК в разі, якщо у встановлений судом строк витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, не будуть оплачені.

Пунктом 8 ч.1 ст.207 ЦПК передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у стст.119 і 120 цього кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Таким чином, оскільки у ст.119 ЦПК вимогою до позовної заяви є надання документа, що підтверджує сплату судового збору, і саме через несплату судового збору, а не через неоплату витрат, повязаних із розглядом справи, заява залишається без руху, тому п.8 ч.1 ст.207 ЦПК до наведеної вище правової ситуації застосований бути не може.

Крім того, при відкритті провадження у справі в ухвалі суддя вирішує питання, передбачені ч.5 ст.122 ЦПК України, а питання з оплатою витрат, повязаних із публікацією в пресі оголошення про виклик, стосується подальших стадій судового процесу.

Таким чином, колегія суддів переконана, що позовна заява у вказаній цивільній справі судом першої інстанції залишена без розгляду з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду першої інстанції залишатись в силі не може та підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 303, 307, 311, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05 вересня 2017 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий : /підпис/ ОСОБА_4

Судді : /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

Згідно з оригіналом: