1Справа № 335/2103/17 2/335/933/2017
«24» квітня 2017 року м.Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді Апаллонової Ю.В.
при секретарі Кудряшовій Ю.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Орджонікідзевського районного суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації АТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
16.02.2017 року позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до відповідачів, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому зазначив наступне.
У судове засіданні представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи у відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
У судові засідання відповідач ОСОБА_1 не з'явився, причину неявки суду не сповістив, про день і час слухання справи завчасно повідомлявся, у встановленому законом порядку.
Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не сповістив, про день і час слухання справи завчасно повідомлявся, у встановленому законом порядку на підставі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу заочно по наявних матеріалах у відсутність відповідача.
Позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, у звязку з наступним.
У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.
29.11.2006 року між ОСОБА_1 і ВАТ „ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №34.2/СА-003.06.2, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит вигляді відновлювальної кредитної лінії на суму 20 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік, з терміном повернення до 29.11.2009 року.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З метою забезпечення виконання зобовязань за договором між 29.11.2006 року між ВАТ „ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно якого ОСОБА_4 зобовязалась відповідати в повному обсязі за виконання позичальником ОСОБА_1 умов кредитного договору.
ВАТ „ОСОБА_3 з 17.06.2009 року змінило найменування на ПАТ „ОСОБА_3.
Однак, відповідач, ОСОБА_1 належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитним договором.
Згідно п. 4.5 кредитного договору відповідач зобовязався за порушення строків повернення кредиту або сплати відсотків сплачували банку пеню за кожний день прострочки у розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в п. 1.3 договору, від суми простроченого платежу.
Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Нарахування процентів, відповідно до ст. 625 ЦК України, тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова ВСУ від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11).
Проте заборгованість за рішенням суду не сплачена, крім того відповідно до умов договору триває нарахування процентів на суму боргу за невиконання умов договору.
Вищий Спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у Пленумі № 5 від 30.03.2012 року наголошує, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦЮ. Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК та звертає увагу судів, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.
Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.
Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.
Як вбачається з рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.01.2014 року, яким у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 34.2/СА-0003.06.2 від 29.11.2006 року відмовлено, порука ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором припинена.
Вказаним рішенням встановлені обставини, які в силу ч.3 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають, а саме, що умовами договору поруки (п.4.1) який був укладений з відповідачем ОСОБА_4 від 29 листопада 2006 року, договір поруки діє до виконання в повному обсязі зобов'язань позичальником. Це не можна вважати встановленим строком дії договору. За кредитним договором, на забезпечення якого укладався договір поруки, строк повернення кредиту визначено до 29 листопада 2009 року. Цим рішенням встановлено, що банк звернувся до суду 07.08.2012 року, тобто вже після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України строку, отже встановлено, що порука ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором припинена.
З огляду на вищевикладене, з урахуванням тих обставин, що рішенням суду встановлено факт припинення поруки ОСОБА_4, суд не вбачає підстав для покладення на поручителя відповідальності за невиконання умов кредитного договору позичальником, а тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє.
Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, судові витрати, по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн. 00 коп., підлягають стягненню з відповідача.
На підставі ст.ст. 525, 526, 530, 553-554,559, 610-612, 625, 629 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -
Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації АТ «Радовід Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором- задовольнити частково.
В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів після отримання ним копії рішення.
Заочне рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Ю.В. Апаллонова