Справа № 428/8709/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Бондаренко І.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Бандурко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Департаменту житлово-комунального господарства Луганської обласної державної адміністрації про стягнення коштів, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Луганській області, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Департаменту житлово-комунального господарства Луганської обласної державної адміністрації про стягнення коштів, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Луганській області, посилаючись на наступне.

21.10.2013 року між довіреною особою, ОСОБА_3 ОСОБА_4 та Департаментом житлово-комунального господарства Луганської обласної державної адміністрації був укладений та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Продавець 21.10.2013 року передав покупцеві зазначену квартиру, про що був складений акт приймання-передачі. Відповідно до умов договору, відповідач мав сплатити вартість квартири в сумі 398000,00 грн. протягом 10 банківських днів. Станом на 01.07.2017 року відповідач свої зобов'язання в частині сплати коштів за придбану ним квартиру не виконав. Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 27 грудня 2016 року, стягнено з Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Луганської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_3: - основну суму боргу за невиконанні зобов'язання по договору купівлі-продажу квартири - у розмірі 398000 (триста дев'яносто вісім тисяч) гривень 00 копійок; - суму інфляційних витрат - 355414 (триста п'ятдесят п'ять тисяч чотириста чотирнадцять) гривень 00 копійок; - 3% річних за невиконання зобов'язання - 29833 (двадцять дев'ять тисяч вісімсот тридцять три) гривні 64 копійки, всього - 783247 (сімсот вісімдесят три тисячі двісті сорок сім) гривень 64 копійки. Стягнено з Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Луганської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 6890,00 (шість тисяч вісімсот дев'яносто) гривень.

Позивач ОСОБА_3 просить суд стягнути з відповідача Департаменту житлово-комунального господарства Луганської обласної державної адміністрації інфляційні витрати в розмірі 61518,29 грн., 3% річних в розмірі 13903,00 грн. за період з 01.05.2016 року по 01.07.2017 року та судові витрати по справі.

Департамент житлово-комунального господарства Луганської обласної державної адміністрації надав на адресу суду письмові заперечення на позов, де просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Спеціальними нормами що регулюють питання виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган або державна установа, підприємство, організація є такі нормативно-правові акти: Конституція України; Бюджетний кодекс України; Закон України «Про виконавче провадження»; Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; постанова КМУ «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» від 03.08.2011 № 845; постанова КМУ «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» від 03.09.2014 № 440. Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання. Законодавство наділяє стягувача правовими механізмами, направленими на захист від затягування або невиконання у визначений законом строк рішення суду боржниками за якими є державні органи. Таким механізмом, зокрема, є звернення до суду із позовом про визнання протиправними дій щодо невиконання виконавчого документа, про зобов'язання виконати рішення суду тощо. Таким чином, у разі постановлення судового рішення, боржником за яким є державний орган, обов'язок його виконання та здійснення компенсації за несвоєчасне виконання судового рішення покладається на державу, а не на боржника (державний орган). З огляду на вищевикладене, відповідач вважає неприпустимим застосування до нього положень статті 625 ЦК України в частині стягнення з Відповідача заявлених Позивачем 3% річних в розмірі 13903 грн. 00 коп. та інфляційних витрат в розмірі 61518 грн. 28 коп. за прострочення Відповідачем грошового зобов'язання за період з 01.05.2016 року по 01.07.2017 року. Заочне рішення Сєвєродонецького міського суду по справі №428/5940/16-ц набрало законної сили 27.12.2016 року і тільки 07.02.2017 року Позивач звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області із заявою про виконання виконавчого листа. При розрахунку інфляційних витрат, позивачем допущено арифметичні помилки, внаслідок округлення в сторону збільшення арифметичних значень при використанні програмного забезпечення «онлайн-калькулятор». Відповідач вважає, що розмір інфляційних нарахувань за спірний період з 01.05.2016 року по 01.07.2017 року складає 57710,00 грн.

В судовому засіданні представник підтримав позовні вимоги з підстав, які викладені у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, які викладені в письмових запереченнях на позов, просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 27 грудня 2016 року, стягнено з Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Луганської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_3: - основну суму боргу за невиконанні зобов'язання по договору купівлі-продажу квартири у розмірі 398000 гривень 00 копійок; - суму інфляційних витрат в розмірі 355414 гривень 00 копійок; - 3% річних за невиконання зобов'язання в розмірі 29833 гривні 64 копійки, всього - 783247 гривень 64 копійки. Стягнено з Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Луганської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 6890,00 (шість тисяч вісімсот дев'яносто) гривень.

Відповідно до копії Виписки по особистим рахункам з 01.07.2017 року по 12.07.2017 року, 06 липня 2017 року Головне управління Державної казначейської служби України в Луганській області провело примусове списання грошових коштів з рахунку Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Луганської обласної державної адміністрації в розмірі 790137,64 грн. в рамках виконавчого провадження щодо примусового виконання заочного рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 вересня 2016 року по цивільній справі № 428/5940/16-ц за позовом ОСОБА_3 до Департаменту житлово-комунального господарства Луганської обласної державної адміністрації, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Луганській області про стягнення коштів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором купівлі-продажу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.

Таким чином, наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє позивачку права на стягнення з відповідача інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

Аналогічний висновок було викладено у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року по справі № 6-2311цс16.

Також, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині п'ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.

Отже, зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Аналогічний висновок було викладено у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року по справі № 6-2168цс15.

Суд зауважує, що відповідач в період з 01.05.2016 року по 01.07.2017 року не виконував ані умови договору купівлі продажу квартири, ані рішення суду про сплату коштів за квартиру, тобто відповідач не виконав своїх грошових зобов'язань, чим порушив право позивача на своєчасне отримання коштів, що надає право позивачу вимагати сплати суми із урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 01.05.2016 року по 01.07.2017 року, нарахованих на суму основного боргу в розмірі 398000,00 грн.

Посилання представника відповідача на те, що відповідач є органом державної влади та до нього не може застосовуватися ст. 625 ЦК України, на думку суду є неспроможними, адже у спірних правовідносинах відповідач є стороною договору та особою, яка не виконує цивільне грошове зобов'язання, в тому числі за рішенням суду. За таких умов, стаття 625 ЦК України підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Стосовно розрахунку інфляційних витрат та трьох відсотків річних, які підлягають стягненню з відповідача, суд зазначає, що згідно листа Верховного Суду України від 03.04.1997 року № 62-97, «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» розрахунок інфляційних витрат здійснюється за наступною формулою:

398000,00грн.* (100,1%*99,8%*99,9%*99,7%*101,8%*102,8%*101,8%*100,9%*101,1%*101,0%*101,8%*100,9%*101,3%*101,6%)/100 = 459518,29 грн. сума боргу з урахуванням інфляційних витрат, де -

100,1% - показник індексу інфляції за травень 2016 року;

99,8% - показник індексу інфляції за червень 2016 року;

99,9 % - показник індексу інфляції за липень 2016 року;

99,7 % - показник індексу інфляції за серпень 2016 року;

101,8 % - показник індексу інфляції за вересень 2016 року;

102,8 % - показник індексу інфляції за жовтень 2016 року;

101, 8 % - показник індексу інфляції за листопад 2016 року;

100,9 % - показник індексу інфляції за грудень 2016 року;

101,1 % - показник індексу інфляції за січень 2017 року

101,0 % - показник індексу інфляції за лютий 2017 року;

101,8 % - показник індексу інфляції за березень 2017 року;

100,9 % - показник індексу інфляції за квітень 2017 року;

101,3 % - показник індексу інфляції за травень 2017 року;

101,6 % - показник індексу інфляції за червень 2017 року;

Таким чином інфляційні витрати по заборгованості складають:

459518,29 грн. - 398000,00 грн. = 61518,29 грн.

При цьому суд вважає правильним саме розрахунок позивача, адже судом власноручно було повторно здійснено вказаний розрахунок згідно із рекомендаціями Верховного Суду, зокрема спочатку судом було перемножено індекси інфляції за спірний період 100,1%*99,8%*99,9%*99,7%*101,8%*102,8%*101,8%*100,9%*101,1%*101,0%*101,8%*100,9%*101,3%*101,6% = 115,456857 %. Потім, судом було помножено 398000,00 грн. на 115,456857 %, а потім поділено отриману суму на 100, що в підсумку дорівнювало 459518 грн. 29 коп., тобто отримана сума відповідала межам позовних вимог.

Розрахунок 3% річних по заборгованості із зобов'язань по сплаті суми в розмірі 398000,00 грн. з 01.05.2016 року по 01.07.2017 року (425 днів) може бути здійснений наступним чином в межах позовних вимог:

398000 грн.*3%/100*425/365= 13902,73 грн.

Таким чином, 3 % річних по заборгованості із зобов'язань по сплаті суми в розмірі 398000,00 грн. з 01.05.2016 року по 01.07.2017 року (425 днів) складає 13902 грн. 73 коп.

Стосовно контр-розрахунку відповідача суд зазначає, що він проведений за невірним порядком розрахунку інфляційних витрат, а саме відповідач кожний раз помножував суму 398000 грн. на відповідний індекс інфляції. Водночас, правильним буде спочатку перемножити індекси інфляції, а вже потім перемножити отриманий відсоток індексу інфляції та суму боргу. Тільки в такий спосіб забезпечується розрахунок інфляційних втрат за весь період прострочки зі сплати заборгованості, в той час як метод розрахунку відповідача призводить до визначення суми інфляційних втрат лише за один місяць.

Підсумовуючи викладене суд зазначає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, а тому суд вважає, що позов ОСОБА_3 до Департаменту житлово-комунального господарства Луганської обласної державної адміністрації про стягнення коштів, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Луганській області, підлягає частковому задоволенню (за виключенням суми в розмірі 27 коп., яка була зайво нарахована позивачем при розрахунку 3% річних).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 31 від 03.08.2017 року про сплату судового збору в сумі 754 грн. 22 коп., у зв'язку із чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму судових витрат.

Враховуючи те, що 27 копійок (частина позову, у задоволенні якої було відмовлено) від суми задоволених вимог в розмірі 75421 грн. 02 коп. складає лише 0.% (трохи більше ніж три десятитисячних від одного відсотка), то суд не вважає за необхідне стягувати судові витрати пропорційно, адже це є недоцільним та неможливим з огляду на вкрай малу суму, у задоволенні якої судом відмовлено.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Департаменту житлово-комунального господарства Луганської обласної державної адміністрації про стягнення коштів, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Луганській області - задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту житлово-комунального господарства Луганської обласної державної адміністрації, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, суму боргу у розмірі 75421 (сімдесят п'ять тисяч чотириста двадцять одна) грн. 02 коп., яка складається з наступного: 61518,29 грн. - сума інфляційних витрат за прострочку сплати суми в розмірі 398000,00 грн. з 01.05.2016 року по 01.07.2017 року, 13902,73 грн. - сума 3% річних за прострочку сплати суми в розмірі 398000,00 грн. з 01.05.2016 року по 01.07.2017 року.

Відмовити у задоволенні іншої частини позову.

Стягнути з Департаменту житлово-комунального господарства Луганської обласної державної адміністрації, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в рахунок відшкодування судових витрат суму в розмірі 754 (сімсот п'ятдесят чотири) грн. 22 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.Б. Баронін