Справа № 523/5097/17
Провадження №2/523/2915/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

З а о ч н е

"24" травня 2017 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого судді Шепітко І.Г.

при секретарі Побєдаш Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №22 в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи втратившою право користування житлом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 посилаючись на те, що вона є власником зазначеного житла, відповідач приходиться сином її співмешканця та зареєстрований у будинку, однак не проживає у ньому з 2005 року, особистих речей відповідача у будинку немає, тому позивачка просить суд визнати його таким, що втратив право користування житлом.

У судове засідання позивачка подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов у повному обсязі, розглянувши справу за її відсутності, при цьому не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку у випадку неявки відповідача.

Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертався.

За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення).

Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідача, що відповідає положенням ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належить позивачці на праві власності згідно свідоцтва про право власності від 23.08.2007 року (а.с.6).

Відповідач є сином співмешканця позивачки, у будинку зареєстрований з 13.11.2000 року, однак з 2005 року в ньому не проживає.

На даний час місце проживання відповідача позивачці невідоме, його реєстрація перешкоджає позивачці у здійсненні права власності в повному обсязі, вона вимушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, що обчислюються відповідно до кількості зареєстрованих осіб.

На зазначені обставини посилалася позивачка у позовній заяві та вони не спростовані відповідачем жодним належним і допустимим доказом.

Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно вимог ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У відповідності зі ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ст.391 ЦК України передбачає, що власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги правомірні та обґрунтовані, регулюються нормами ст.ст.29, 317, 391 ЦК України та Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" і підлягають задоволенню, оскільки вказане нерухоме майно належить позивачеві на праві власності на законних підставах, відповідач не проживає в ньому понад рік та втратив право користування зазначеним житлом.

Керуючись ст.ст.10, 11, 61, 64, 79, 88 158, 169, 197, 209, 212-215, 218, 222, 224 - 228 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи втратившою право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, втратившим право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення суду є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: