САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/21/17
Провадження № 2/206/393/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2017 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Зайченко С.В., при секретареві Щербині Є.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради, третя особа - Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності у порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, мотивуючи тим, що 24 жовтня 2015 року померла її бабуся ОСОБА_5 Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй квартиру що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Її батько ОСОБА_4, як спадкоємець за законом першої черги, у встановлений шестимісячний строк, спадщину після смерті матері ОСОБА_5 прийняв, однак свідоцтво про право на спадщину не отримав. 15 липня 2016 року ОСОБА_4 помер. Після смерті, ОСОБА_4, вона у шестимісячний строк звернулась до нотаріуса з завою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою державного нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у неї відсутній правовстановлюючий документ щодо належності спадкодавцю квартири. У звязку з чим, вона вимушена звернутися до суду, оскільки в неї існують перешкоди для оформлення своїх спадкових прав у нотаріальному порядку.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та наполягала на його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

Третя особа Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора надала суду заяву про розгляд справи у відсутності її представника.

Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 24.10.2015 року померла ОСОБА_5 (а.с.57).

Після її смерті відкрилась спадщина, утому числі на належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_3 (а.с.80-84).

Єдиним спадкоємцем, який в передбачений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_5 був її син ОСОБА_4, що підтверджується копією матеріалів спадкової справи №64/2016.

15.07.2016 року ОСОБА_4 помер (а.с.13).

Єдиною спадкоємицею, яка в передбачений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_4 є його донька ОСОБА_2, що підтверджується копією матеріалів спадкової справи №420/2016.

Постановою державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 23.03.2017 року позивачу ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_4, після батька ОСОБА_4, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5, яка померла 24.10.2015 року, але не оформив своїх спадкових прав, оскільки в неї відсутні на руках правовстановлюючі документи на квартиру на імя ОСОБА_5 (а.с.74).

Як зазначив представник позивача в судовому засіданні, що її довірителю невідомо де міг подітись правовстановлюючий документ на спірну квартиру, оскільки те, що ОСОБА_5 зареєструвала за собою право власності на квартиру їм стало відомо лише в ході даного судового розгляду.

За правилами ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом роз'яснень абз. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові лише за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 на підставі реєстраційного посвідчення №66 від 17.09.1991 року, належала на праві власності квартира АДРЕСА_4 (а.с.14,15,81).

Так, виходячи з викладеного, ОСОБА_6 набула право власності на зазначену квартиру та оформила документи, що підтверджують це право, в порядку передбаченому чинним законодавством на момент видачі реєстраційних посвідчень, а сама по собі втрата виготовленого, виданого реєстраційного посвідчення не припиняє право власності померлої на спірне нерухоме майно, оскільки така підстава припинення права власності не передбачена чинним законодавством.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Верховний Суд України 4 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними».

Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5.

Тому, виходячи з цих усіх обставин, на підставі ст. 392 ЦК України та з огляду на приведені вище правовий висновок Верховного Суду України і роз'яснення постанови пленуму суду касаційної інстанції, у разі неможливості подання спадкоємцем для нотаріуса оригіналу правовстановлюючого документа, ця обставина спричиняє неможливість видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, а тому, в такого спадкоємця виникає потреба на підставі ст. 392 Цивільного кодексу України захистити своє суб'єктивне документально не підтверджене право власності на успадковане нерухоме майно, яке за законом спадкоємцю вже належить із часу відкриття спадщини, але документального підтвердження набутого права власності на яке немає і одержати його в позасудовий спосіб неможливо.

Отже, ураховуючи, що документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно існували, проте були втрачені, а отримати спадкоємець нові не має можливості, то суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.209, 212-215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності у порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_5, після смерті ОСОБА_4, померлого 15 липня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. В. Зайченко