Справа № 466/1442/14 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/783/69/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Копняк С.М.

секретаря: Симця В.І.

за участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ТзОВ «ФК «Довіра та гарантія» - Ніштук Т.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 16 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»» до ОСОБА_6, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося з позовом, в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_2 суму боргу за кредитним договором № 0 від 19.12.2007 року в сумі 23 008,79 доларів США, що станом на 21.02.2014р. еквівалентно 203 351,66 грн. а також стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_2, на користь ПАТ «Укрсиббанк» суму сплаченого судового збору. В процесі розгляду справи, правонаступником позивача було залучено ТзОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія".

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 19 грудня 2007 року між АКБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6, укладено кредитний договір № 0, згідно якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 43 500 доларів США, а останній зобов'язався повернути наданий кредит в повному обсязі не пізніше 19 травня 2028 року згідно із графіком погашення кредиту та сплатити за користуванням кредитом проценти у розмірі 12,4 % річних. З метою своєчасного та повного виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, між банком та ОСОБА_2, укладено договір поруки № 166872 від 19 грудня 2007 року. ПАТ "УкрСиббанк" виконав прийняті на себе зобов'язання в повному обсязі. Всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованих процентах, чим порушує взяті на себе зобов'язання. Таким чином станом на 21.02.2014 року заборгованість позичальника по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 23 008,79 доларів США, що станом на 21.02.2014 р. еквівалентно 203 351,66 грн., з яких 16 629,56 доларів США , що еквівалентно 146 972,05 грн. становить заборгованість за простроченим кредитом; 5 130,50 доларів США, що еквівалентно 45 343,36 грн. становить заборгованість по прострочених процентам за користування кредитом; 786,49 доларів США, що еквівалентно 6 950,99 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 462,24 доларів США, що еквівалентно 4, 085, 26 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом. У зв' язку із наведеним просить позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_6, ОСОБА_2 в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» суму боргу за кредитним договором № 0 від 19.12.2007р. в сумі 23 008 дол. США 79 центів, що станом на 21.02.2014р. еквівалентно 203 351 грн. 66 коп., а також судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 2033 грн. 52 коп. та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 300 грн.

Дане рішення оскаржила представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що у банку право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного боржником зобов'язання щодо повернення кредиту виникло, починаючи з 19 березня 2012 року протягом наступних шести місяців, але таку вимогу до поручителя було пред'явлено 03 лютого 2014 року, тобто після спливу шестимісячного строку, встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України. Посилаючись на те, що порука припинилась, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не у повній мірі відповідає даним вимогам.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ч.1 ЦК України).

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

З матеріалів справи вбачається, що 19.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 43 500 доларів США зі сплатою 12,40 % річних та строком повернення цих коштів до 19.12.2028 року. Відповідно до п.1.2. договору позичальник зобов»язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 490,00 доларів США в день сплати ануїтетних платежів (19 число кожного календарного місяця строку кредитування).

У забезпечення виконання зобов»язань ОСОБА_6 19.12.2007 року було укладено договір поруки № 166872, за яким ОСОБА_7 зобов»язалася відповідати за зобов»язаннями ОСОБА_6 в разі невиконання останнім зобов»язань, які виникли за кредитним договором.

У зв»язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка станом на 21.02.2014 року становила 23 008,79 доларів США, що згідно встановленого НБУ офіційного курсу гривні по відношенню до долара США, станом на 21.02.2014 року було еквівалентно 203 351,66 грн.

Розмір заборгованості стверджується наявним у матеріалах справи розрахунком, на спростування якого відповідачем ОСОБА_2 не надано жодних доказів. Враховуючи наведене, районний суд прийшов до вірного висновку про те, що розмір заборгованості за кредитним договором становить 23 008,79 доларів США, що згідно встановленого НБУ офіційного курсу гривні по відношенню до долара США, станом на 21.02.2014 року еквівалентно 203 351,66 грн.

Унаслідок невиконання ОСОБА_6 належним чином зобов»язань за кредитним договором АТ «УкрСиббанк» 23.01.2014 року направив ОСОБА_7 досудову вимогу про погашення простроченої заборгованості (т.1 а.с.102).

05.03.2014 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з боржника та поручителя.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов»язання боржником (частина перша ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина перша, друга ст. 554 ЦК України).

Припинення поруки пов»язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов»язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб»єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов»язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша ст.252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов»язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 251, 252 ЦК України).

Такими чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов»язань боржника (п.3.1) не свідчить про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої ст. 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя.

Виконання сторонами зобов»язання - це здійснення ними дій з реалізації прав і обов»язків, що випливають із зобов»язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов»язання - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов»язки сторін кредитного договору.

Як установив суд, боржник ОСОБА_6 (а відтак і поручитель) узяв на себе зобов»язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 19.12.2028 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами).

Отже, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов»язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов»язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов»язання згідно із частиною третьою ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов»язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов»язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов»язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої ст. 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов»язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою ст.559 ЦК України строк пред»явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж ОСОБА_6 сплатив 24.02.2012 року.

Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором) пред»явити вимоги до поручителя.

У разі пред»явлення банком вимог до поручителем 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов»язання в силу положень частини четвертої ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов»язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-3087цс16 від 29.03.2017 року.

Вирішуючи даний спір, районний суд не врахував, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов»язань шляхом здійснення щомісячних платежів, а за договором поруки відповідальність поручителя настає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що АТ «УкрСиббанк» направив ОСОБА_7 досудову вимогу про погашення простроченої заборгованості 23.01.2014 року.

З даним позовом банк звернувся до суду 05.03.2014 року.

Враховуючи наведене, з ОСОБА_6 та ОСОБА_2 слід стягнути солідарно заборгованість за кредитом станом на 19.09.2013 року у розмірі 10 035,71 доларів США, що згідно встановленого НБУ офіційного курсу гривні по відношенню до долара США, станом на 21.02.2014 року еквівалентно 88 695,60 грн., заборгованість по процентах за період з 19.09.2013 року по 19.02.2014 року у розмірі 1474,50 доларів США, що еквівалентно 13031,63 грн., пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 20.09.2013 року по 21.02.2014 року у розмірі 391,36 доларів США, що еквівалентно 3458,84 грн., пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах за користування кредитом у розмірі 231,74 долар США, що еквівалентно 2048,11 грн., в всього 12 133,31 долари США, що еквівалентно 107 234,12 грн.

Відповідно з ОСОБА_6 в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» підлягає стягненню сума боргу за кредитним договором № 0 від 19.12.2007 року в сумі 10875,48 доларів США, що станом на 21.02.2014 року еквівалентно 96 117 грн. 49 коп. (203 351,66 -107 234,12 грн.).

Доводи апеляційної скарги про те, що 24.02.202 року відбулося позасудове врегулювання спору за кредитним договором шляхом відчуження належного на праві власності ОСОБА_6 нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, що була передана в іпотеку на забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором, тому відповідно до ч.6 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов»язання є недійсними, не обґрунтовані з таких мотивів.

Згідно із пп.4.2.3. п.4.2 Договору іпотеки від 19.12.2007 року звернення стягнення здійснюється на підставі позасудового врегулювання у відповідності до умов цього Договору та Закону України «Про іпотеку».

Розділом 5 Договору іпотеки встановлено, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема в п. 5.2 Договору визначено способи звернення стягнення на предмет іпотеки із застосуванням позасудового врегулювання: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Судом установлено, що відчуження квартири № 6 за адресою: м. Львів, вул. Ужгородська, 11, відбулося шляхом укладення договору купівлі-продажу між позичальником та іншою особою - покупцем, що апелянт помилково вважає зверненням стягнення на предмет іпотеки із застосуванням позасудового врегулювання.

За таких обставин, рішення суду, як таке, що не відповідає вимогам матеріального закону й дійсним обставинам справи, в силу вимог п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, залишатись в законні силі не може і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково.

Згідно із ст. 88 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідачів на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 307 ч.1 п.2, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 16 листопада 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення. Позов задовольнити частково

Стягнути з ОСОБА_6 в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» суму боргу за кредитним договором № 0 від 19.12.2007 року в сумі 10875 доларів США 48 центів, що станом на 21.02.2014 року еквівалентно 96 117 грн. 49 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_2 в користь користь ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» суму боргу за кредитним договором № 0 від 19.12.2007 року в сумі 12 133 доларів США 31 цент, що станом на 21.02.2014 року еквівалентно 107 234,12 грн

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» 1 497,49 грн. судового збору, витрати пов»язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача 300 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» 536,03 грн. судового збору

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий

Судді: