Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/737/17
Провадження № 2/321/340/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Засько О.А.

представника позивача ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 сільської ради Михайлівського району Запорізької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2, про визначення додаткового строку на прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

В позовній заяві позивач ОСОБА_4 зазначила, що 24 квітня 2016 року померла її мати ОСОБА_6 Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка, яка розташована на території ОСОБА_5 сільської ради Михайлівського району Запорізької області. В передбачений законом шестимісячний строк позивач не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки постійно проживала окремо від спадкодавця та не була обізнана з порядком прийняття спадщини, крім того у неї були відсутні документи, які підтверджують факт володіння її матірю земельною ділянкою. Зважаючи на викладене, позивач вказує на поважність причин пропуску строків, встановлених для прийняття спадщини, та просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги ОСОБА_4 та просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що позивачка ОСОБА_4 в усній формі зверталася до нотаріуса з приводу оформлення спадку, який залишився після смерті її матері, проте відсутність правовстановлюючих документів стало причиною того, що вона пропустила строк для прийняття спадщини після смерті матері.

Представник відповідача ОСОБА_5 сільської ради не зявився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи при його відсутності, не заперечує проти задоволення позову.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_2 і його представник ОСОБА_7 позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні з підстав того, що вони є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами. ОСОБА_2 пояснив, що особисто він пропонував позивачці ОСОБА_4 поїхати до нотаріуса та оформити спадок, який залишився після смерті його бабусі та матері позивачки - ОСОБА_6, проте позивачка проігнорувала його прохання. Також нотаріус неодноразово надсилав позивачці листи з пропозицією звернутися до суду з приводу встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, яка залишилася після смерті її матері. Крім того вказав, що з 2005 року він проживає у житловому будинку, який залишився після смерті ОСОБА_6 та в відбудовуванні якого він особисто приймав участь. Позивачка завжди говорила, що все майно, яке залишиться після смерті ОСОБА_6 буде належати йому. При свідках вона віддала йому документи на майно. Він своєчасно звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті його бабусі, внаслідок чого нотаріусом була заведена спадкова справа. Крім того, ОСОБА_2 вважає, що позивачка навмисно не вказала його в якості відповідача по справі, чим ввела суд в оману. За вказаних обставин, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що особисто бачила, як ОСОБА_4 на похоронах матері говорила ОСОБА_2, що все майно після смерті матері, залишиться йому, так як грошей на оформлення спадку у неї немає. Також вона бачила, як ОСОБА_4 віддала йому документи на житловий будинок, який належав її матері - ОСОБА_6 та сказала, що їй нічого не потрібно. ОСОБА_2 робив в житловому будинку, який належав його бабусі ремонти, доглядав за бабусею та за свої кошти похоронив її.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що вона була свідком того, як ОСОБА_4 віддала документи на житловий будинок ОСОБА_2 та повідомила, що у звязку з тим, що грошей на оформлення спадку у неї немає, вона не буде претендувати на спадкове майно.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Судом встановлено, що 24 квітня 2016 року, померла ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖС № 357068, виданим виконавчим комітетом ОСОБА_5 сільської ради Михайлівського району Запорізької області 26 квітня 2016 року ( а.с. 21)

Після смерті ОСОБА_6 залишилося спадкове майно - земельна ділянка, розміром 1,4900 га, для ведення особистого селянського господарства на території ОСОБА_5 сільської ради Михайлівського району Запорізької області, яка належить ОСОБА_6 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЗП № 14202, виданого 1 грудня 2005 року. (а.с. 7).

Відповідно до копії спадкової справи № 156/2016 до спадкового майна ОСОБА_6, яка померла 24 квітня 2016 року, спадкоємцями її спадкового майна є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с. 37- 67).

Згідно з матеріалів спадкової справи, спадкоємець ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області з заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті його бабусі ОСОБА_6 20 жовтня 2016 року, тобто у визначений законодавством строк (а.с. 38).

Відповідно до акту обстеження за №11 складеного депутатом ОСОБА_5 сільської ради Михайлівського району Запорізької області 26 квітня 2016 року, ОСОБА_2 на момент смерті своєї бабусі ОСОБА_6, яка померла 24 квітня 2016 року проживав разом з нею за адресою: Запорізька область Михайлівський район с. Бурчак вул. Садова 8, здійснював за нею догляд та вів спільне господарство ( а.с. 23).

Згідно довідки виданої 26 квітня 2016 року ОСОБА_5 сільською радою Михайлівського району Запорізької області, ОСОБА_2 на момент смерті своєї бабусі ОСОБА_6, яка померла 24 квітня 2016 року проживав разом з нею за адресою: Запорізька область Михайлівський район с. Бурчак вул. Садова 8, здійснював за нею догляд та вів спільне господарство (а.с. 24).

Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Михайлівського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_10 від 20 жовтня 2016 року за № 873, ОСОБА_4 було повідомлено про відкриття спадщини після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 24 квітня 2016 року (а.с. 52).

16 лютого 2017 року нотаріус повторно направила ОСОБА_4 повідомлення про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6, яке було отримано ОСОБА_4 21 лютого 2017 року, що підтверджується відповідною відміткою на поштовому повідомленні (а.с. 62).

14 квітня 2017 року нотаріус втретє направила ОСОБА_4 повідомлення про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6, яке було отримано ОСОБА_4 22 квітня 2017 року, що підтверджується відповідною відміткою на поштовому повідомленні (а.с. 64).

11 травня 2017 року ОСОБА_4 звернулася до нотаріуса із заявою про зупинення нотаріальних дій у звязку з її наміром звернутися до суду з метою визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с. 65).

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини згідно вимог ст.1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини передбачені ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З наданих доказів судом встановлено, що ОСОБА_2 після смерті бабусі - ОСОБА_4 своєчасно звернувся з заявою до нотаріуса з наміром прийняти спадщину після смерті бабусі.

В свою чергу, позивач ОСОБА_4 відповідних дій, спрямованих на своєчасне прийняття спадщини, не вчинила, на неодноразову повідомлення нотаріуса від 20 жовтня 2016 року, 16 лютого 2017 року і 14 квітня 2017 року не реагувала, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк не зверталась, що підтверджується даними копії спадкової справи, хоча про факт смерті спадкодавця їй було достовірно відомо.

Відповідно до п. 24 Постанови ПВС України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані у випадку доведеності наявності перешкод для подання відповідної заяви та наявності підстав для визнання судом цих обставин поважними.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні і положення ч.3 ст.1272 ЦК України не застосовуються.

Наведене викладено у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та від 4 листопада 2015 року (справа 6-1486цс15), які в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів.

Отже, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Позивач посилається на те, що в передбачений законом шестимісячний строк, вона не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки в неї не було правовстановлюючих документів на спадкове майно. Проте, суд вважає, що будучи обізнаною про смерть спадкодавця, позивач не надала жодних належних доказів наявності поважних причин, повязаних з обєктивними, непереборними та істотними труднощами для вчинення дій щодо прийняття спадщини з дня відкриття спадщини саме протягом шести місяців, оскільки відсутність правовстановлюючих документів жодним чином не перешкоджало звернутися до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини.

За змістом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

За вказаних обставин, суд не вважає поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини посилання позивача та ті обставини, що у неї були відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Суд вважає, по-перше, матеріли справи не містять жодних доказів про наявність вказаних позивачем обставин, по-друге, вказані позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини , яка залишилася після смерті її матері, на думку суду, не повязані з обєктивними, непереборними та істотними труднощами для вчинення дій щодо прийняття спадщини з дня відкриття спадщини протягом шести місяців.

На протязі вказаного періоду, а саме більше одного року з дня смерті спадкодавця позивач, якій було достовірно відомо про смерть матері, жодним чином не вчинила будь яких дій, спрямованих на отримання спадщини, яка залишилася після її смерті.

Суд вважає, що в даному випадку, правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивачу відсутні і тому положення ч.3 ст.1272 ЦК Українине можуть бути застосовані.

Крім того, статтею 30 ЦПК України передбачено, що сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава.

За змістом наведених норм позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Із зазначеного слід зробити однозначний висновок, що як заміна первісного відповідача належним відповідачем, так залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача здійснюється судом виключно за клопотанням позивача.

Із розяснень викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.ч. 1 та 2 ст. 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

При цьому суд звертає увагу на те, що ч. 4 ст. 10 ЦПК України встановлено обовязок суду сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи, зокрема шляхом розяснення особам їхніх прав та обовязків, попередження про наслідки вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій і сприянню здійснення їхніх прав у певних випадках. Разом з тим виходячи з принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, суд не вправі з власної ініціативи встановлювати якісь обставини, що мають значення для справи. В той же час ході судового розгляду судом створені усі необхідні умови для реалізації позивачем своїх прав на подання заяв та клопотань.

В той же час позивачу достовірно було відомо про наявність спадкоємця після смерті її матері - ОСОБА_2, проте позивач не вказала його в якості відповідача. До початку розгляду справи по суті, судом були розяснені учасникам процесу їх права та обовязки.

Так, ОСОБА_4 розпорядилася своїми процесуальними правами на свій розсуд, предявивши позов тільки до ОСОБА_5 сільської ради Михайлівського району Запорізької області та клопотання про залучення в якості належного відповідача ОСОБА_2 суду не подала.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивачу необхідно відмовити, у звязку з ненаданням нею належних та допустимих доказів в підтвердження своїх вимог, а також у звязку з тим, що позов не був заявлений до належного відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 131, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 сільської ради Михайлівського району Запорізької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2, про визначення додаткового строку на прийняття спадщини - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_11