Справа № 758/8823/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Богінкевич С. М. ,

при секретарі - Потапьонок К. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Дімакс» про стягнення заборгованості та штрафних санкці, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Подільського районного суду м.Києва з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що 11.12.2015 року між ним, як замовником та відповідачем ТОВ «КУА ДІМАКС», як підрядником було укладено договір №7 будівельного підряду, відповідно до якого товариство зобов'язалась виконати будівельно-монтажні роботи згідно з його умовами, а він зобов'язався оплатити вартість таких робіт.

Зазначає, що він на виконання умов вищезазначеного договору перерахував аванс за виконання будівельно-монтажних робіт у розмірі - 224 000 грн., що підтверджується квитанціями від 29.12.2015 року, 08.03.2016 року, 08.03.2016 року, 21.03.2016 року, після чого відповідач мав виконати будівельно-монтажні роботи у наступні строки: - десять робочих днів з дня, наступного за днем отримання авансу та дозвільної документації на право виконання робіт - для робіт першого етапу; - десять робочих днів з дня передачі фронту робіт другого етапу за актом приймання-передачі - для робіт другого етапу.

Вказує, що відповідачем були порушені умови вищезазначеного договору та законодавства, а саме: - п.1 ст.875 Цивільного Кодексу України, яка встановлює, що підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації; - ч.2 ст.877 Цивільного Кодексу України, відповідно до якого підрядник зобов'язаний виконати усі роботи, визначні у проектній документації та у кошторисі (проектно-кошторисній документації); - ст.882 Цивільного Кодексу України, в якій зазначено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами; - ст.526 Цивільного Кодексу України, де визначено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, у зв'язку з чим 26.05.2016 року він направив відповідачу лист про розірвання договору будівельного підряду №7 від 11.12.2015 року з вимогою повернути невикористані авансові платежі та сплатити суму нарахованої неустойки: 1) суму невикористаних авансових платежів, яку підрядник зобов'язаний повернути замовнику відповідно до п. 13.5 договору, що складає 162 406 гривень 89 копійок (з яких 224 000 грн. - загальна сума оплаченого авансу «-» 61 593,11 грн. - вартість фактично виконаних будівельних робіт за договором відповідно до проектом акту приймання виконаних будівельних робіт, надісланий на адресу ТОВ «КУА «ДІМАКС» разом з листом від 17.05.2016 року); 2) суму неустойки у розмірі 188 391 гривень 99 копійок у зв'язку з порушенням підрядником строків виконання робіт, встановлених п. 5.1 договору, на підставі п. 12.5 договору.

У зв'язку вищевикладеним, оскільки відповідачем умови договору не були виконані, вимога про розірвання договору та повернення коштів залишилась відповідачем без уваги, змушений був звернутись до суду з даним позовом та просить стягнути з ТОВ «Компанія з управління активами «ДІМАКС» на його користь 162 406 гривень 89 копійок - невикористаних авансових платежів, 188 391 гривня 99 копійок - неустойки, а всього 350 798 гривень 88 копійок.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив його задоволити у повному обсязі з підстав наведених вище.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що він необґрунтований та безпідставно заявлений.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що сторонами 11.12.2015 року було укладено договір підряду на виконання робіт на об'єкті «Реконструкція нежитлових приміщень з їх об'єднанням за адресою: АДРЕСА_1.» (а.с.6-11).

Відповідно до п.2.1. позивач доручив та зобов'язався фінансувати, а відповідач прийняв на себе зобов'язання власними силами і засобами виконати будівельно-монтажні роботи в два етапи: 1) перший етап - будівельно-монтажні роботи по влаштуванню монолітного залізобетонного каркасу будівлі з відмітки -1.95 м по відмітку +2.90 м без влаштування сходів та перекриття на відмітці ± 0,00 м; 2) другий етап - влаштування монолітних залізобетонних сходів будівлі до відмітки +2,90 м та перекриття на відмітці ± 0,00 м.

Відповідно до п.2.2. договору відповідач зобов'язався виконати роботи в узгоджений термін, у відповідності з вимогами державних будівельних норм (ДБН), умовами договору та проектно-кошторисною документацією (ПКД), а позивач - зобов'язався прийняти виконані роботи та здійснити по ним розрахунок відповідно із умовами договору (п.2.3.).

Відповідно до п.3. загальна вартість робіт становить 374 000 гривень, з яких позивач зобов'язався авансувати та щомісячно сплачувати відповідачу за фактично виконані роботи, які внесені і підписані сторонами в документах форми КБ-2в та КБ-3. Крім того, сума авансу, яку позивач мав перерахувати відповідачу складає 70% вартості робіт, а саме 261 800 гривень.

Також слід зазначити, що відповідно до п.3.3. договору вартість робіт (договірна ціна) може коригуватися підписанням сторонами додаткової угоди до цього договору з наданням зацікавленою стороною необхідних підтверджуючих документів у наступних випадках: внесення змін до проектної документації; виконання додаткових робіт по письмовому зверненню замовника; недоліків/дефектів у раніше (до підписання цього договору) виконаних роботах, що вплинули на необхідність виконання підрядником додаткових робіт, з погодженням цих робіт з замовником; зміни після підписання договору вартості будівельних матеріалів більше ніж на 10 % проти їх вартості на час підписання.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.12.2015 року позивач перерахував відповідачу 70 000 гривень авансу, що підтверджується квитанцією №Р24А17038464А759903 від 29.12.2015 року (а.с.27).

Відповідач у підтвердження безпідставності посилань позивача що до порушення ним умов договору щодо строків виконання зобов'язань, посилався на ту обставину, що наступного дня після перерахування позивачем 70 000 гривень авансу за рішенням департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м.Києві «Про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт» від 10.11.2015 року №31, а також через порушення позивачем правил благоустрою м.Києва, Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища засипав котлован та зрізав арматурні випуски з монолітної плити фундаменту об'єкта, що унеможливило початок виконання робіт.

Крім того, слід зазначити, що позивачем 08.03.2016 року було перераховано відповідачу 115 000 гривень авансу, що підтверджується квитанціями №Р24А48087444А616952 (а.с.28), № Р24А48089222А805744 (а.с.29) та 39 000 гривень відповідно до квитанції № Р24А54358057А431039 (а.с.30).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем аванс було сплачено не повністю - у розмірі 224 000 гривень з 261 800 гривень, однак відповідач приступив до виконання робіт, обсяг яких значно збільшився через необхідність очищення від землі фундаментної монолітної плити та хімічного анкерування випусків з неї взамін зрізаних.

Також слід зазначити, що з 14.03.2016 року роботи були зупинені приписом Департаменту культури КМДА №296/п від 14.03.2016 року (а.с.83), 25.03.2016 року поліція на підставі зазначеного припису, остаточно зупинила роботи.

Судом встановлено, що відповідачем на адресу позивача на виконання умов п.4.1. договору були направлені акти КБ-2в виконаних ним в березні 2016 року на об'єкті робіт, однак позивач їх не підписав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виготовив свій варіант актів, змінивши самостійно вартість будівельних матеріалів з договірних на фактичні, що суперечить вимогам п.3.1. договору, у зв'язку з чим не були прийняті відповідачем.

Крім того, слід зазначити, що до матеріалів справ позивачем не додано доказів наявності претензій до обсягів та якості виконаних робіт та направлення їх відповідачу у відповідності до вимог договору.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, в тому числі про те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (Боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (Кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до вимог ст.850 ЦК замовник зобов'язаний сприяти підрядникові у виконанні роботи у випадках, в обсязі та в порядку, встановлених договором підряду, а у разі невиконання замовником цього обов'язку підрядник має право вимагати відшкодування завданих збитків, включаючи додаткові витрати, викликані простоєм, перенесенням строків виконання роботи, або підвищення ціни роботи.

За ст. 853 ЦК замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Відповідно до ст. 854 ЦК України замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно із ст. 882 ЦК передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.2 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитись від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Якщо кредитор не вчинив дії до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора (ст.613 ЦК).

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ст.614 ЦК).

Судом встановлено, що позивач у підтвердження своїх позовних вимог посилається на ту, обставину, що він, на відміну від відповідача виконав умови договору, а відповідач не виконав свої зобов'язання за договором, однак дані посилання не підтверджені жодним належним та допустимим доказом у розумінні ст.ст. 57-61 ЦПК України, оскільки будь-яких інших належних доказів представником позивача в ході судового розгляду у підтвердження тих обставин, що він сплатив авансовий платіж, надав дозвільну документацію належним чином відповідно до умов договору, тощо, надано не було, а тому враховуючи зазначене, суд приходить до висновку що позовні вимоги про стягнення з ТОВ «Компанія з управління активами «ДІМАКС» на його користь 162 406 гривень 89 копійок - невикористаних авансових платежів, 188 391 гривня 99 копійок - неустойки у зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором з підстав, зазначених позивачем недоведені, у зв'язку з чим у їх задоволенні необхідно відмовити.

У зв'язку з вищевикладеним, ст.ст.203, 509, 525, 526, 530, 610, 612-614, 625, 837, 850, 853, 854, 882, керуючись ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Дімакс» про стягнення заборгованості та штрафних санкці - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва, шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя С. М. Богінкевич