У х в а л а

іменем україни

27 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДемяносова М.В.,
суддів:Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 05 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Публічне акціонернетовариство комерційного банку «ПриватБанк» (далі − ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду із зазначеним позовом, на обґрунтування якого вказав, що між стороними укладено кредитний договір, за яким банк надав ОСОБА_6 кредит у розмірі 2 500 грн у вигляді встановленого початкового кредитного ліміту на платіжну картку зі строком дії до липня 2008 року під 48 % річних на суму залишку заборгованості.

Відповідач особистим підписом в заяві підтвердив свою згоду на те, що він попередньо ознайомлений та погодився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (далі Умови), які були йому надані у письмовій формі, отримав повну інформацію про умови кредитування, а підписана ним заява з запропонованими банком Умовами і Тарифами складає між ним та банком кредитний договір.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами в розмірі та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом. У разі порушення зобов'язань по погашенню кредиту, ОСОБА_6 сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 4 % на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості.

Відповідно до умов кредитного договору, при непогашенні кредиту в термін, встановлений п.п. 5.2, 5.3, 5.4 договору, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на залишок заборгованості з простроченої суми кредиту розрахунок відсотків здійснюється відповідно до п. 5.5.2 даного договору з дати виникнення простроченої заборгованості. Розрахунок відсотків за користування кредитом здійснюється з дати списання коштів з позичкового рахунку до майбутньої дати сплати відсотків, а також за період, що починається з попередньої дати сплати відсотків по поточну дату сплати відсотків. Розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом.

Останній день строку дії карти липень 2008 року є кінцевою датою для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості.

Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_6 належним чином не виконує, у зв'язку з чим, розмір простроченої заборгованості перед банком станом на 02 серпня 2014 року складає 2 492 грн 60 коп.

На даний час кредитний договір не розірваний, не припинений відповідно до вимог ЦК України, а тому відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами.

А тому, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за відсотками по кредитному договору від 28 квітня 2006 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 02 серпня 2011 року по 02 серпня 2014 року у розмірі 6 084 грн 12 коп.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 05 квітня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржувані судові рішення, обґрунтовуючи свої доводи неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права та направити справу на новий судовий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають зазначеним нормам процесуального права.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

А змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на садах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судами встановлено, що 28 квітня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, за яким банк надав останньому кредит у розмірі 2 500 грн у вигляді встановленого початкового кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки до 31 липня 2008 року.

17 вересня 2007 року позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу.

19 вересня 2007 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_6 на користь банку 4 351 грн 39 коп. заборгованості, з яких: 2 492 грн 60 коп. заборгованості по тілу кредиту, 1 858 грн 79 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За змістом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Установивши зазначені обставини, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що перебіг строку позовної давності для захисту порушених прав банку щодо нарахованих та в подальшому несплачених відповідачем щомісячних платежів по процентам на стягнуту судовим наказом та несплачену заборгованість по тілу кредиту почався з наступного місяця після дати винесення судового наказу − 19 жовтня 2007 року та закінчився 19 жовтня 2010 року, а з позовом банк звернувся до суду лише 04 серпня 2014 року, отже поза межами зазначеного трирічного строку позовної давності.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213−215 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи, висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак