АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3615/17 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 614/550/16-ц Гуляєва Г.М.
Категорія: договірні Доповідач - Швецова Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: Швецової Л.А.,

Суддів: Котелевець А.В., Піддубного Р.Б.,

За участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»

на рішення Борівського районного суду Харківської області від 27 березня 2017 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів сплачених на виконання договору фінансового лізингу, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг № 00010136 від 13.10.2014 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 13.10.2014 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ФОП ОСОБА_2 було укладено Договір про фінансовий лізинг № 00010136, відповідно до якого позивач зобов'язався передати у розпорядження відповідача об'єкт лізингу - транспортний засіб типу VW Polo Sedan 1.6 I benzin, 2014 року виробництва, двигун № НОМЕР_1 , шасі - НОМЕР_2, а відповідач зобов'язався прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 15 906, 00 доларів США.

Позивачем умови Договору були виконані у повному обсязі, а відповідач неналежним чином виконувала свій обов'язок, в зв'язку з чим позивачем відповідно до умов договору були надіслані відповідні нагадування та вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору вих. № 00010136 від 05.10.2015р.

Вимога була надіслана 06.11.2015р., тому згідно договору датою його припинення є 15.11.2015p., останній день сплати заборгованості - 19.11.2015, останнім днем повернення об'єкту лізингу є 30.11.2015 року. Проте, відповідач, всупереч вимог договору, не виконав свої зобов'язання зі сплати заборгованості за договором та повернення об'єкта лізингу в строки, встановлені у вимозі, в зв'язку з чим позивач вважав, що відповідач повинен компенсувати щомісячні платежі за фактичний час користування об'єктом лізингу в сумі 72888,25 грн., а саме: щомісячний лізинговий платіж за лютий 2016 року на суму 9943,83 грн., належний до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.02.2016 року; щомісячний лізинговий платіж за березень 2016 року на суму 10217,17 грн., належний до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.03.2016 року; щомісячний лізинговий платіж за квітень 2016 року на суму 10 099, 64 грн., належний до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.04.2016 року; щомісячний лізинговий платіж за травень 2016 року на суму 9809,11 грн., належний до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.05.2016 року; щомісячний лізинговий платіж за червень 2016 року на суму 9785,68 грн., належний до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.06.2016 pоку; щомісячний лізинговий платіж за липень 2016 року на суму 9690,02 грн., належний до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.07.2016 pоку; щомісячний лізинговий платіж за серпень 2016 року на суму 9690,40 грн., належний до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.8.2016 pоку; щомісячний лізинговий платіж за вересень 2016 року на суму 10152,74 грн., належний до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.09.2016 pоку.

Крім того, представник позивача зазначав, що оскільки об'єкт лізингу в зазначений строк повернуто не було та зобов'язання з оплати заборгованості за договором не виконані, тому 12 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. було вчинено виконавчий напис № 375 про повернення об'єкта лізингу.

25 березня 2016 року державним виконавцем органу державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового повернення об'єкта лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса № 375 від 12 березня 2016р.

06 квітня 2016 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції Іванишиним Р.А. було винесено постанову про розшук майна боржника, а саме транспортний засіб типу VW Polo Sedan 1.6 I benzin, 2014 року виробництва, двигун № НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2.

20.09.2016р. державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського МУЮ складено Акт опису та арешту майна та того ж дня згідно акту прийому-передачі повернуто позивачу.

Крім того, позивач з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором змушений був звернутись до спеціалізованих організацій: ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» для забезпечення повного та своєчасного виконання умов лізингу, щодо повернення об'єкту лізингу на суму 5610,42 грн., до ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» для отримання юридично-консультаційних послуг на суму 88409,90 грн. та до ТОВ «Юридична фірма Вернер» з метою надання послуг по підготовці процесуальних документів та представництва інтересів позивача в суді на суму 12000,00 грн., тому, враховуючи, що договором передбачено відшкодування даних витрат, просить стягнути їх з відповідача в загальній сумі 106020,32 грн. Всього просили стягнути 178908,57 грн. (з яких: заборгованість за договором - 72888,25 грн., збитки - 106020,32 грн.) та судові витрати.

Не погоджуючись з вищевказаним позовом, ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому з урахуванням уточнень, просила відмовити у задоволенні позову ТОВ «Порше Лізинг Україна», а також визнати Договір про фінансовий лізинг № 00010136, укладений 13 жовтня 2014 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» недійсним та стягнути з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на її користь грошові кошти в сумі 182404,83 грн. (сто сімдесяти вісім тисяч дев'ятсот чотири грн. 83 коп.), які вона сплатила з 14.10.2010р. по 14.07.2016 року за користування автомобілем, та моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. (десять тисяч грн. 00 коп.), а також судові витрати в розмірі 1790,00 грн., мотивуючи тим, що спірний договір було укладено (підписано) у с. Циркуни Харківського району Харківської області, а відтак він є договором, укладеним поза торговельними або офісними приміщеннями, а указавши формулу визначення змінної процентної ставки (на основі змінної процентної ставки у розмірі трьохмісячної ставки LIBOR), ТОВ «Порше Лізинг Україна» діяв нечесно, ввівши її в оману й порушивши тим самим вимоги ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто умови спірного договору є несправедливими, а саме відібрання позивачем ТОВ «Порше Лізинг Україна» автомобілю без повернення їй суми, яку вона фактично сплатила за нього, спричинило їй моральних страждань.

В своїй зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 вказує, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» ввело її в оману, оскільки не визначило з чого складається комісія, у якому розмірі та за яких умов повинні сплачуватися, який розмір процентів, а який розмір комісії закладено у цьому Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів. Вказувала, що положення договору та додатку до нього є недійсними в силу ч.6 спи 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, ТОВ «Порше Лізинг Україна» приховало від неї, не указавши в договорі, розмір трьохмісячної ставки LIBOR, за яким він обраховує навіть перший лізинговий платіж у виді процентів та комісії у розмірі 218,19 дол. США, та того, чи є цей розмір трьохмісячної ставки LIBOR визначенням місячного, квартального, річного обрахунку процентної ставки у реальному відсотковому вимірі по відношенню до обсягу фінансування.

Cторони визначили, що процента ставка є змінною відповідно до пункту 6.4.2. загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, за яким процентна ставка обраховується у розмірі трьохмісячної ставки LIBOR для доларів США. Якщо трьохмісячна ставка LIBOR для доларів США зміниться у порівнянні з останнім коригуванням процентної ставки або відповідно, датою доставки об'єкта лізингу більше, ніж на 0,25 процентних пунктів, робиться аналогічне абсолютне коригування проценту ( з додаванням абсолютної вартості такого збільшення до абсолютного розміру проценту) на дату виставлення рахунку, після відповідного календарного кварталу.

Крім того, умовами договору визначено, що усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку: 1) за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів в дол.. США, визначених відповідно до пунктів 6.3., та 2) відповідно до пункту 6.4.2. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.

Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 27 березня 2017 року у задоволенні позову ТОВ "Порше Лізинг Україна" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до Договору про фінансовий лізинг № 00010136 від 13.10.2014 р. відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ТОВ "Порше Лізинг Україна" про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів сплачених на виконання договору фінансового лізингу, стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано недійсним договір про фінансовий лізинг за №00010136, укладений 13.10.2014р. між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_2.

Стягнуто з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 182404,83 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто судові витрати з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_2 в розмірі 2341,20 грн.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулось на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» задовольнити в повному обсязі та у задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, апелянт зазначив, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо введення відповідача в оману, оскільки застосував ст. 19, 21 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст. 1056-1 ЦК України, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та не застосував положення Закону України «Про фінансовий лізинг» та умов договору, що регулюють спірні відносини, крім цього, вказав, що договір був укладений з фізичною особою підприємцем і тому на вказані правовідносини не розповсюджується Закон України «Про захист прав споживачів».

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Порше Лізинг Україна» підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» та частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві, а також встановив, що позов ТОВ «Порше Лізинг Україна» є недоведений.

Однак, погодитися з таким рішенням неможливо виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Судовим розглядом встановлено, що 13.10.2014 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ФОП ОСОБА_2 укладено письмовий без нотаріального посвідчення договір про фінансовий лізинг, за умовами якого товариство зобов'язалось передати у розпорядження відповідача об'єкт лізингу - транспортний засіб типу VW Polo Sedan 1.6 I benzin, 2014 року виробництва, двигун НОМЕР_1, шасі - НОМЕР_2, а відповідач зобов'язався прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 15 906, 00 доларів США.

На виконання умов зазначеного договору 14.12.2014 року ФОП ОСОБА_2 сплатила 39741 грн. 55 коп. (3068,51 дол. США), а 23.10.2014 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» передало їй автомобіль вартістю 205982,70грн (15906,00 дол. США) згідно з актом прийому-передачі.

Згідно розрахунку ТОВ "Порше Лізинг Україна" сума заборгованості по сплаті щомісячних платежів за лютий-вересень 2016 року становить 72888,25 грн.

4 серпня 2015 року лізингодавець направив на адресу лізингоодержувача перше нагадування про несплату платежів, 17 серпня 2015 року - друге нагадування, 8 вересня 2015 року, 18 вересня 2015 року - третє нагадування про несплату.

05.10.2015року ОСОБА_2 направлено вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору, необхідність погашення всієї суми заборгованості у розмірі 30174 грн. 44 коп. протягом трьох днів з дня отримання вимоги.

12 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. було вчинено виконавчий напис № 375 про повернення об'єкта лізингу. 25 березня 2016 року державним виконавцем органу державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового повернення об'єкта лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса № 375 від 12 березня 2016р.

6 квітня 2016 р. заступником начальника відділу державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції Іванишиним Р.А. було винесено постанову про розшук майна боржника, а саме транспортний засіб типу VW Polo Sedan 1.6 I benzin, 2014 року виробництва, двигун № НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2.

20.09.2016р. державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського МУЮ складено Акт опису та арешту майна та того ж дня згідно акту прийому-передачі транспортний засіб типу VW Polo Sedan 1.6 I benzin, 2014 року виробництва, двигун № НОМЕР_1 , шасі - НОМЕР_2, повернуто позивачу.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Таким чином, положення договору про фінансовий лізинг про встановлення змінної процентної ставки у розмірі трьохмісячної ставки LIBORдля доларів США, не можна вважати несправедливими.

Відповідно до статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодердувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодовцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізинговий платіж).

Аналогічні положення містяться і в ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг».

В силу ч.1 ст. 2 цього Закону відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю продаж, поставку, з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Частиною 2 статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України встановлено зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом (ч.2 ст.806 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 625 України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Ст. 628 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини 2 статті 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Право лізингодавця відмовитися від договору лізингу передбачено частиною 2 статті 7 Закону № 723/97-ВР, а наслідки розірвання - визначено статтею 10 цього Закону, зокрема пунктами 5 і 6, якими передбачено право лізингодавця стягнути з лізингоодержувача прострочену заборгованість у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса та вимагати відшкодування збитків відповідно до закону або договору.

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Згідно п. 6.1. Умов лізингу для експлуатації Об'єкта лізингу відповідач щомісяця здійснює на користь апелянта платежі відповідно до графіку покриття витрат (плану відшкодування), що являє собою невід'ємну частину цього договору, та інших положень Договору. Кодний лізинговий платіж включає: відсотки (проценти)) за користування Обсягом фінансування; частину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодуваннями, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених договором та інші витрати, передбачені або прямо пов'язані з Договором; будь-які податки, що можуть застосовуватися до договору після його виконання або в будь-який час в майбутньому; інші витрати та платіжні зобов'язання).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не своєчасно виконувала свої зобов'язання за договором лізингу у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка була стягнута позивачем на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», в розумінні Закону, споживачем є лише фізична особа, яка придбаває товари, роботи, послуги, виключно для особистих потреб. Фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності, а також фізична особа як найменший працівник, котрий придбаває продукцію не є споживачем в розумінні Закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору фінансового лізингу недійсним з підстав введення позивача по зустрічному позову в оману стосовно умов договору, оскільки з матеріалів справи вбачається, що договір про фінансовий лізинг від 13.10.2014 року було укладено між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ФОП ОСОБА_2 та вказаний автомобіль був отриманий для здійснення підприємницької діяльності, тому на вказані правовідносини не розповсюджується Закон України «Про захист прав споживачів».

Посилання відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції на той факт, що на час розгляду справи ОСОБА_2 не є ФОП, оскільки припинила свою діяльність у зв'язку з виходом на пенсію і на неї розповсюджується вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», судова колегія вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_2 укладала договір з ТОВ «Порше Лізинг Україна» саме як фізична особа-підприємець і для введення своєї підприємницької діяльності, припинення вказаної діяльності не може свідчити про зміну її правого статусу у правовідносинах з ТОВ «Порше Лізинг Україна».

На підставі вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з ОСОБА_2 суми щомісячних платежів у розмірі 72888, 25 грн., а саме до часу вилучення автомобіля, на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Посилання представника ОСОБА_2 в судовому засіданні на сплату відновлювальних поточних платежів, що на його думку свідчить про належне виконання відповідачем своїх обов'язків і відсутність підстав для витребування автомобіля, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки будь-яких доказів на підтвердження сплати платежів за період з лютого 2016 року по вересень 2016 року матеріали справи не містять.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення коштів, сплачених ТОВ «Порше Лізинг Україна» у сумі 106020,32 грн., судова колегія вважає, що вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено, що вказані суми є судовими витратами в розумінні ст. 84 ЦПК України, а також не надано доказів на підтвердження зв'язку зі сплати позивачем грошових коштів ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» та ТОВ «Юридична фірма «Вернер» з розглядом справи про стягнення заборгованості за договором лізингу з ОСОБА_2

Також, судова колегія приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів, сплачених на виконання договору фінансового лізингу та моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_2 укладала вказаний договір, як ФОП і тому на неї не розповсюджуються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» і відсутні підстави для визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів на підставі вищевикладеного.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового, яким позовні вимоги позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» підлягають задоволенню в частині стягнення з ОСОБА_2 щомісячних платежів за фактичний час користування об'єктом лізингу в сумі 72888,25 грн., в іншій частині в задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» та зустрічних позовних вимог судова колегія відмовляє.

Керуючись ст.ст. 301,302, п.п.3 і 4 ст. 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, судова колегія судової палати, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» - задовольнити частково.

Рішення Борівського районного суду Харківської області від 27 березня 2017 року - скасувати, ухвалите нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» заборгованість за договором фінансового лізингу 72888,25 грн.

В частині стягнення витрат у сумі 106020,32 грн. - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів сплачених на виконання договору фінансового лізингу, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» судові витрати у сумі 561,40 грн.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: