Борівський районний суд Харківської області
справа: № 614/209/17
провадження: 2/614/99/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.05.2017 р. Борівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Зеленькова Н. Г.

при секретарі Євель Т.Є.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м.т. Борова цивільну справу за позовом ОСОБА_3 (представник за довіреністю ОСОБА_1) до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в якій вказав, що відповідачу в позику були передані кошти у розмірі грошового еквіваленту 5400 доларів США. На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідачем представлена власноручно написана розписка від 21.02.2015 р., яка посвідчує передання позивачем відповідачу визначеної грошової суми. За домовленістю термін повернення вказаних коштів визначено до 20 квітня 2015 року. В зазначений термін грошове зобовязання відповідачем не виконане.

21.10.2016 року, відповідачу додатково, як нагадування про зобовязання, на відому позивачу адресу (на зареєстровану адресу відповідача) направлено вимогу про сплату боргу, але на момент звернення із вказаним позовом зобовязання відповідач так і не було виконано, що свідчить про ухилення боржника від обовязку виконання зобовязання.

Станом на узгоджену дату виконання грошового зобовязання, за офіційним курсом Національного банку України, борг відповідача перед позивачем становить 140994, 00 грн.

Крім того, представник вказав, що у позивача є право вимагати від відповідача виплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, та пені за останній рік невиконання зобовязання.

В ході розгляду справи представник позивача надав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача 113 711,58 (сто тринадцять тисяч сімсот одинадцять) грн. 58 коп. сума основного боргу; 7 112,39 (сім тисяч сто двадцять) грн. 39 коп.; - 3% річних за користування чужими грошовими коштами; 26 339,80 (двадцять шість тисяч триста тридцять девять) грн. 80 коп. сума інфляційних збитків; 33 820, 63 (тридцять три тисячі вісімсот двадцять) грн.. 63 коп. пеня за несвоєчасне виконання грошових зобовязань. Крім того, стягнути з відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору у розмірі 2226,00 (дві тисячі двісті двадцять шість) грн. 00 коп.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні погодився з позовними вимогами в частині стягнення з нього основної суми боргу. Про стягнення з нього суми індексу інфляції, 3% річних та неустойки заперечував.

Суд, заслухавши учасників розгляду справи, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Належним чином підписаний договір є доказом передання грошей від позикодавця до позичальника.

Таким чином, підписання ОСОБА_2 договору позики є доказом отримання ним від ОСОБА_3 позики в сумі 5400 доларів США.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що позивачем по справі 21.10.2016 р. надсилалася претензія до відповідача з вимогою про сплату боргу.

У ході судового розгляду встановлено, що зобовязання за договором позики відповідачем не виконано.

Відповідно до ч. 3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Оскільки борговий документ договір позики знаходиться у позивача, і відповідач не надав доказів того, що він сплатив борг, то суд вважає, що відповідач не повернув позику і вона підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі у розмірі 5400 доларів США, що станом на узгоджену дату виконання зобовязання, відповідно до встановленого офіційного курсу Національного банку України дорівнює 113711, 58 грн.

За таких обставин, з врахуванням ст. 1053 ЦК України, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 113711, 58 грн. підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про стягнення суми з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, суд зазначає наступне.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобовязання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.

В розписці наданій відповідачем позивачу встановлено комісійну винагороду за використання коштів 5,5% щомісячно від залишку суми боргу. Відповідач стверджує, що комісійну винагороду сплачував, але підтвердження цього факту суду не надав.

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у частині стягнення з відповідача 3% річних за користування чужими грошовими коштами, так як в розписці встановлено інший розмір процентів користування чужими коштами. Крім того, позивачем не заявлено вимогу про стягнення з позивача 5,5% за користування чужими грошовими коштами, а відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб….в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Разом з тим, як передбачено нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в України встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України _ гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного суду від 27 січня 2016 року.

На підставі вище викладеного суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачу в задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача суми інфляційних збитків за договором позики, визначеної в доларах США.

Крім того, суд вважає за доцільне задовольнити вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені за неналежне виконання зобовязань, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

В договорі сторонами розмір пені визначено не було. При цьому нарахування та стягнення неустойки (пені) в разі прострочення виконання зобовязання є правом кредитора, реалізація якого жодним чином не залежить від застосування інших видів цивільно правової відповідальності, передбачених законом за порушення зобовязання.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 встановлюється спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки. Зважаючи на те, що передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобовязання не є неустойкою, положення про скорочену позовну давність в один рік стосується лише вимог про стягнення неустойки і не регулює стягнення боргу з урахуванням відповідальності, передбаченої ч. 2ст. 625 ЦК України.

Суд приймає розрахунок представника позивача про розмір пені, що складає: за період з 29.03.2016 року по 29.03.2017 року - 33 820,63 грн. (а.с.58-59).

Судові витрати стягуються згідно ст. 88 ЦПК України.

Крім того встановлені факти та відповідні правовідносини підтверджуються наявними у справі матеріалами: копією паспорта та довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера позивача (а.с.5-6), копією розписки відповідача (а.с.8), копією довідки щодо офіційного курсу НБУ станом на 20.04.2015 р. (а.с.57), копією претензії адресованої до відповідача та поштового повідомлення щодо її відправлення (а.с.10-11), копією розрахунку пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання (а.с.58-59).

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст.10, 11, 60, 88, 158, 197, 212-215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 549, 550, 551, 612, 625, 629, 1046, 1047,1048, 1049, 1050, 1053 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 (представник за довіреністю ОСОБА_1) задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2, борг в розмірі 147532,21 (сто сорок сім тисяч пятсот тридцять дві) грн. 21 коп., в тому числі: 113 711,58 (сто тринадцять тисяч сімсот одинадцять) грн. 58 коп. сума основного боргу та 33 820,63 (тридцять три тисячі вісімсот двадцять) грн. 63 коп. пеня за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2, судовий збір в розмірі 1 475 (одна тисяча чотириста сімдесят пять) грн. 32 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Борівський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення, а особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення в той же строк з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено 01.06.2017 року.

Суддя Зеленькова Н. Г.