Ухвала іменем україни
27 вересня 2017рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, П'ятигірської сільської ради Тетіївського району Київської області, третя особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану Тетіївського районного управління юстиції у Київській області, про визнання шлюбу недійсним та анулювання актового запису, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Київської області від 13 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що шлюб, укладений 20 листопада 1999 року, актовий запис № 11, між ОСОБА_7 та її батьком ОСОБА_8, недійсний, з тих підстав, що підпис у актовому записі про шлюб вчинений не її батьком.

Під час досудового розслідування вказані обставини підтверджені судовою почеркознавчою експертизою від 23 жовтня 2014 року № 0975, відповідно до висновків якої підпис у записі акта про одруження виконаний не ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер.

Посилаючись на вказані обставини, вона вважає, що після смерті батька відповідач як дружина померлого може успадкувати майно померлого, чим порушить її право спадкоємця, тому просила позовні вимоги задовольнити, визнати недійсним шлюб, укладений 20 листопада 1999 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7), та анулювати актовий запис про шлюб.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 01 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 13 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано недійсним шлюб між ОСОБА_8 і ОСОБА_7, зареєстрований 20 листопада 1999 року П'ятигірською сільською радою Тетіївського району Київської області, актовий запис № 11.

Анулювано актовий запис від 20 листопада 1999 року № 11 про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_8 і ОСОБА_7, вчинений П'ятигірською сільською радою Тетіївського району Київської області.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказане рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності взаємної згоди ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на укладення шлюбу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги та визнаючи шлюб недійсним, апеляційний суд виходив із того, що висновком експертизи встановлено, що підпис від імені ОСОБА_9 в записі акта про одруження виконано не ОСОБА_9, а тому це є беззаперечним доказом на підтвердження відсутності згоди останнього на укладення шлюбу

Однак з такими висновками апеляційного суду не можна погодитись з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно із копією актового запису про шлюб 20 листопада 1999 року ОСОБА_8 зареєстрував шлюб із ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7) в приміщенні П'ятигірської сільської ради, актовий запис № 11.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер.

Згідно з висновком експертів від 19 травня 2015 року № 2736, 2737/15-32, за результатами проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_8 у графі «Громадянин» в рядку «11 Підпис осіб, які одружились (дошлюбні прізвища)» у записі акта про одруження ОСОБА_8 з ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7) від 20 листопада 1999 року № 11 виконаний не ОСОБА_8, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_8, що передбачає навмисну зміну виконавцем ознак власного почерку.

Відповідно до ст. 15 КпШС України для укладення шлюбу необхідна взаємна згода осіб, які одружуються, і досягнення ними шлюбного віку.

Відповідно до ст. 45 КпШС України, який був чинним на час укладення шлюбу, шлюб може бути визнаний недійсним в разі порушення умов, установлених ст. ст. 15-17 цього Кодексу, а також в разі реєстрації шлюбу без наміру створити сім'ю (фіктивний шлюб).

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12 червня 1998 року № 16 роз'яснено застосування КпШС України.

Відповідно до п. 8 цієї Постанови при розгляді справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що на підставі ст.45 КпШС відповідний позов може бути задоволено незалежно від часу реєстрації шлюбу, якщо буде встановлено, що вона мала місце за відсутності взаємної згоди осіб, які одружувалися, зокрема: коли хтось із них у той момент не розумів значення своїх дій або не міг керувати ними; якщо ці особи (або одна з них) не мали наміру створити сім'ю (укладали фіктивний шлюб); якщо вони (хтось із них) не досягли шлюбного віку і його не було знижено в установленому законом порядку (крім випадків вагітності дружини або народження дитини), а також якщо шлюб було зареєстровано між особами, з яких хоча б одна перебувала в іншому шлюбі, або між родичами по прямій висхідній чи низхідній лінії, між повнорідними й неповнорідними братами та сестрами, між усиновителями й усиновленими або між особами, з яких хоча б одна на час реєстрації шлюбу була визнана судом недієздатною внаслідок душевної хвороби чи недоумства.

Апеляційний суд, мотивуючи своє рішення тим, що згідно з висновком експертизи підпис від імені ОСОБА_8 в актовому записі про шлюб виконано не ним, а іншою особою, не звернув уваги на те, що це не є беззаперечним доказом відсутності згоди останнього на укладення шлюбу з ОСОБА_7

Зокрема, судами встановлено, що ОСОБА_7 з 1995 року проживала у фактичних шлюбних відносинах однією сім'єю з ОСОБА_8

19 жовтня 1999 року ОСОБА_7 і ОСОБА_8 подали заяву про реєстрацію шлюбу до П'ятигірської сільської ради і їм було призначено дату реєстрації 20 листопада 1999 року.

20 листопада 1999 року в приміщенні П'ятигірської сільської ради секретарем ради проведено церемонію реєстрації шлюбу і вчинено актовий запис № 11 про одруження ОСОБА_7 і ОСОБА_8

Судом було встановлено, що свідоцтво про одруження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 видано 06 жовтня 1999 року помилково у зв'язку з тим, що працівниками ради було переплутано бланки свідоцтв про шлюб між сім'ями ОСОБА_8 та ОСОБА_11.

Таким чином, ОСОБА_8 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 з 1999 року по день смерті - 2011 рік. За життя він не звертався до суду чи органів РАЦСу із заявою про розірвання шлюбу, не визнавав його недійсним чи неукладеним, що свідчить про те, що його волевиявлення було вільним та він мав намір створити сім'ю.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За таких обставин, дослідивши докази у їх сукупності (ст. 212 ЦПК України) та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що суду не надано належних та допустимих доказів на спростування того, що згода ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на укладення шлюбу була взаємною.

Натомість суд апеляційної інстанції, встановивши обставини у справі, не навів мотивів на їх спростування, не звернув уваги, що висновок експерта є одним із доказів у справі та повинен досліджуватись у сукупності із іншими доказами, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення (ч. 2 ст. 212 ЦПК України).

За таких обставин суд першої інстанції, правильно встановивши обставини у справі, надавши їм належну правову оцінку, визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 212 ЦПК України та ухвалене згідно із законом.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 13 липня 2016 року скасувати, рішення Тетіївського районного суду Київської області від 01 червня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді: І.М. Завгородня
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
О.В. Попович