Справа № 477/695/17
Провадження № 2/477/588/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2017 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, померлої 17 січня 2006 року право на земельну ділянку розміром 4,73 га, виділену для товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області.

В обґрунтування своїх вимог вказував, що після її смерті залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке він не взмозі оформити в нотаріальному порядку за законом, через втрату правовстановлюючого документу, а також через наявність іншого спадкоємця.

Посилаючись на те, що він, як син померлої, є спадкоємцем першої черги, однак не прийняв спадщину з поважних причин, а інша спадкоємиця не заперечує проти оформлення за ним цієї спадщини у виді земельної ділянки, але через зазначену обставину не може оформити її в нотаріальному порядку, хоча наданими медичними документами підтверджується поважність пропуску прийняття спадщини, а наданою копією державного акту на земельну ділянку та довідками державних установ підтверджується її належність померлій, тому просив винести рішення про визнання за ним права власності на дане спадкове майно.

В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від них надійшли заяви з проханням справу розглядати без їх участі, а позов задовольнити.

Відповідачка при цьому в своїй заяві позов визнала та не заперечувала проти його задоволення.

Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

17 січня 2006 року в с. Калинівка Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області померла ОСОБА_3 і після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно, серед якого є земельна ділянка, площею

4,73 га, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Калинівської сільської ради (в теперішній час після добровільного об'єднання територіальних громад територія Воскресенської селищної ради) Жовтневого (тепер - Вітовського) району Миколаївської області, яка належала їй відповідно до державного акту серії ІІІ-МК № 018043, виданого 11 грудня 2001 року Калинівською сільською радою Жовтневого району (тепер Вітовського району) Миколаївської області.

Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.(ст. 1217 та ст. 1223 ЦК України).

Наявність заповіту судом не встановлено, тому спадкування має здійснюватися за законом.

Цивільний кодекс України в статтях 1261-1265 визначив пять черг спадкування.

Згідно з довідкою Калинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 2 лютого 2016 року (а.с. 8) на час смерті ОСОБА_3 з нею ніхто не проживав і не був зареєстрований.

Однак відповідно до витребуваної судом копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області, із заявою про прийняття спадщини звернулася дочка померлої: ОСОБА_2, тобто відповідачка в справі. Таким чином вона є спадкоємицею першої черги, яка прийняла спадщини після смерті ОСОБА_3

Позивач також відповідно до положень ст. 1261 ЦК України відноситься до спадкоємців першої черги.

В той же час, спадщину він не прийняв.

Суд вважає, що він пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки через неповну обізнаність щодо порядку прийняття спадщини, не знав, що для цього необхідно звертатися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Вважав, що достатньо було того, що після смерті він вступив в управління майном, що було визначного раніше діючим Цивільним кодексом.

Звернувшись до нотаріуса за оформленням спадщини він отримав розяснення (а.с. 11) про неможливість оформлення спадщини на вказану земельну ділянку в нотаріальному порядку, оскільки пропустив строк для прийняття спадщини, а також не представив належним чином оформлений оригінал правовстановлюючого документу на спадкову землю, тобто державного акту про право приватної власності.

Як було зясовано, за невідомих обставин державний акт, який підтверджував право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, був втрачений за невідомих обставин, про що ним було надано обява в друкованому засобі масової інформації (а.с. 12).

За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивачки до суду із даним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що у нього відсутня можливість отримати дублікат правовстановлюючого документу у позасудовому порядку через зміни в законодавстві щодо реєстрації права власності земельних ділянок та оформлення документів, підтверджуючих право власності на них, в тому числі і прийняттям Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Крім того, в державному акті також з помилкою було записано імя власниці: «Емілія», замість «Ємілія». Однак співпадання іншої інформації в державному акті на земельну ділянку з особистими даними померлої ОСОБА_3 вказує, що він був оформлений саме на неї.

Належність земельної ділянки підтверджується копією державного акту, наявного у позивача та завіреною копією держакту, витребуваного у Вітовському відділу Головного територіального управління Держгеокадастру в Миколаївській області, а також витягом з нормативної грошової оцінки землі від 27 грудня 2016 року, виданого тим же органом.

Це свідчать про те, що ОСОБА_3 за її життя законно, на праві приватної власності належала, зазначена земельна ділянка.

Сама по собі відсутність оригіналу правовстановлюючого документу не скасовує належність померлій на праві власності вказаної ділянки, оскільки відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В позасудовому порядку вирішити це питання позивачка не взмозі через зміни в законодавстві щодо реєстрації права власності на нерухоме майно.

В той же час, дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна ділянка, виділена для сільськогосподарського виробництва, була набута у власність ОСОБА_3 і дане майно входить до складу спадщини після її смерті, тому в порядку спадкування повинна відійти спадкоємцям, тобто, з врахуванням поважності пропуску ним строку для прийняття спадщини та з врахуванням відмови від цього виду спадщини іншої спадкоємиці ОСОБА_2 позивачу в справі.

Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, він не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 10, 11, 130, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 17 січня 2006 року, на земельну ділянку, площею 4,73 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Калинівської сільської ради (в теперішній час після добровільного обєднання територіальних громад територія

Воскресенської селищної ради) Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області, яка їй належала відповідно до державного акту серії ІІІ-МК № 018043, виданого Калинівською сільською радою Миколаївської області 11 грудня 2001 року, в якому імя власниці записано з помилкою: «Емілія» замість «Ємілія».

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Р.В. Козаченко