Справа № 310/821/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Бердянська міська рада Запорізької області про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись з позовом до ОСОБА_3, третя особа Бердянська міська рада Запорізької області про стягнення грошових коштів у якому зазначили, що 21 серпня 2008 року між ними та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га по АДРЕСА_1. Відповідно до умов договору, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_4, покупці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов'язувалися прийняти земельну ділянку в рівних частках кожний. Продаж земельної ділянки вчинено за 60 000,00 гривень 00 копійок. Зазначену суму продавець ОСОБА_3 одержав від них повністю до підписання договору. 27 січня 2009 р. вони отримали Державні акти на право власності на земельну ділянку, а 25 вересня 2009 р. на підставі договору, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ними було здійснено продаж земельної ділянки ОСОБА_6 23 листопада 2011 р. рішенням Господарського суду Запорізької області, що набрало законної сили 23 квітня 2012 року, було скасовано п. 3.6 рішення Бердянської міської ради № 57 від 10 липня 2008 р., яким затверджено проект відведення земельної ділянки та передано ОСОБА_3 у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в межах норм безоплатної приватизації земельну ділянку, площею 0,1 га, розташовану по АДРЕСА_1. Встановлено, що на цю земельну ділянку 25.02.1994 р. було зареєстровано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою ПАТ «Завод «Прилив». Бердянською природоохоронною міжрайонною прокуратурою за фактом зловживання посадовими особами Управління земельних ресурсів м. Бердянська службовим становищем при погодженні проектів відведення у власність громадянам земельних ділянок за рахунок земель державної форми власності ПАТ «Завод «Прилив» порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України. Постановою Бердянського міськрайонного суду від 21 вересня 2011 року в.о. начальника управління Держкомзему в м. Бердянськ ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію». Таким чином, оформлення договору купівлі-продажу між ними та ОСОБА_3 стало можливим через незаконність дій Бердянської міської ради. Факт винесення незаконного рішення Бердянською міською радою доведений рішенням Господарського суду Запорізької області від 02.11.2011 р. про скасування п.3.6 рішення Бердянської міської ради № 57 від 10.07.2008 р. щодо передачі земельної ділянки ОСОБА_3 у власність; постановою Бердянського міськрайонного суду від 21.09.2011 р., якою закрито кримінальну справу в зв'язку з актом амністії відносно в.о. начальника управління Держкомзему в м. Бердянську. 15 листопада 2012 р. рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, залишеного в силі ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 06 лютого 2013 р., було задоволено позов Бердянського природоохоронного міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Фонду Державного майна України, ПАТ «Завод «Прилив» до Управління Держкомзему у м. Бердянську Запорізької області, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, скасування її державної реєстрації та повернення земельної ділянки. Визнано недійсними Державні акти на право власності на земельну ділянку, видані на ім'я ОСОБА_1, на ім'я ОСОБА_2 Зобов'язано Управління Держкомзему у М.Бердянську Запорізької області скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_6 На виконання рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 листопада 2012 року ОСОБА_6 05 березня 2013 року передала земельну ділянку Публічному акціонерному товариству «Завод «Прилив». У мотивувальній частині цього рішення було встановлено, що договори купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, ОСОБА_2; між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено з порушенням норм цивільного законодавства, порушено інтереси держави, а тому вони є нікчемними. Оскільки земельна ділянка вибула з володіння ПАТ «Завод «Прилив» поза його волею внаслідок винесення незаконного рішення Бердянською міською радою від 10 липня 2008 року, ОСОБА_3 виявився добросовісним набувачем, який не мав права продажу. Тому оформлений між ними та відповідачем договір купівлі-продажу земельної ділянки не відповідає вимогам законодавства і є недійсним. Констатувавши факт нікчемності договору купівлі-продажу, вчиненого між ними та відповідачем, суд визнав недійсними Державні акти на право власності на земельну ділянку, видані на ім'я ОСОБА_1, на ім'я ОСОБА_2 Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 грудня 2013 року повністю задоволені позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, 3-ті особи Публічне акціонерне товариство «Завод «Прилив», приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_3 про розірвання договору і стягнення збитків. Розірвано договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, укладений 25 вересня 2009 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з одного боку та ОСОБА_6 з іншого боку, і посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_5 Стягнуто з ОСОБА_1, на користь ОСОБА_6 збитки в сумі 91 535,50 грн. і судові витрати 915,36 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 збитки в сумі 91 535,50 грн. і судові витрати 915,36 грн. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 26 лютого 2014 року рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 грудня 2013 року змінено, позов ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення в частині розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1, укладений 25.09.2009 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з одного боку та ОСОБА_6 з іншого боку - залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на користь ОСОБА_6 збитки, завдані при укладенні договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.09.2009 року в сумі 80068,00 грн. в рівних частках по 40034,00 грн. з кожного. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на користь ОСОБА_6 судовий збір в сумі 800,68 грн. в рівних частках по 400,34 грн. з кожного. В іншій частині позову - відмовлено. Виконуючи рішення суду, вони відшкодували ОСОБА_6 збитки, що підтверджується постановами про закінчення виконавчого провадження від 05.05.2014 року та довідки Бердянського МВ ДВС ГТУЮ від 26.01.2017 року за №1432. Вважали, що право вимоги до відповідача виникло у них 26 лютого 2014 р., а саме з дати набуття законної сили рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 грудня 2013 р., яким їх зобов'язано повернути кошти ОСОБА_6 З цього моменту вони довідалися про порушення їх прав і, сплативши грошові кошти ОСОБА_6, почали звертатись до ОСОБА_3 з проханням повернути їм кошти, передані йому за недійсним договором купівлі-продажу земельної ділянки. Відповідач не заперечував справедливість їх вимог, обіцяв повернути гроші частинами, але і досі їх не сплатив. Оскільки спір не вдалося вирішити добровільно, вони змушені звернутися за захистом своїх прав до суду. Вважали, що підстава, на якій відповідач отримав від них грошові кошти відпала 06 лютого 2013 р. у зв'язку з набуттям законної сили рішення Бердянського міськрайонного суду від 15 листопада 2012 р., в якому судом констатовано факт нікчемності вчиненого ними правочину і визнано недійсними Державні акти на право власності на земельну ділянку, видані на ім'я ОСОБА_1, на ім'я ОСОБА_2 Враховуючи зазначене відповідач зобов'язаний повернути безпідставно отримані кошти за статтею 1212 ЦК України. На виконання рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 листопада 2012 року земельну ділянку повернуто ОСОБА_6 у володіння ПАТ «Завод «Прилив». У свою чергу, 2014 р., виконуючи рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 грудня 2013 р., вони повернули ОСОБА_6 гроші., які отримали після продажу їй земельної ділянки. ОСОБА_3, який одержав земельну ділянку безоплатно внаслідок незаконного рішення Бердянської міської ради № 57 від 10.07.2008 р., не повертає їм гроші, передані йому за недійсним правочином, тобто фактично незаконно збагачується за їх рахунок. Вони з відповідачем не пов'язані договірними правовідносинами. Укладений між ними договір купівлі-продажу виявився нікчемним. Відповідно до ст. 236 ЦК він є недійсним з моменту його вчинення. Отже, порушені права підлягають захисту шляхом використання правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України. Оскільки розмір процентів не встановлено в договорі між ними та ОСОБА_3, а законодавство, яке повинно було б встановлювати цей розмір, наразі відсутнє, вважали, що проценти за користування чужими коштами мають нараховуватися із застосуванням аналогії закону (ч. 1 ст.8 ЦК України) на підставі приписів ч. 1 ст. 1048 ЦК України, яка регулює подібні відносини (подібність полягає в користуванні коштами) та передбачає, що у разі не встановлення договором розміру процентів, як в такому випадку, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Вважали, що проценти за користування чужими коштами мають бути стягнуто з відповідача на рівні встановленої Національним банком України облікової ставки за період з 07 лютого 2013 р. (дня, наступного після набуття 06 лютого 2013 р. законної сили рішення Бердянського міськрайонного суду, яким зазначено про нікчемність договору купівлі-продажу між нами та ОСОБА_3) по 10 лютого 2017 р. (день звернення до суду в сумі - 26206,04 грн. Таким чином, земельну ділянку, за яку вони сплатили ОСОБА_3 60 000 грн. відповідно до умов договору купівлі-продажу, повернуто у володіння ПАТ «Завод «Прилив». З огляду на те, що підстава, на якій відповідач отримав гроші відпала, законним є обов'язок ОСОБА_3 повернути їм ці грошові кошти, а також проценти за користування ними 26 206 грн., а всього - 86206 грн. (60000+26206-86206), в тому числі кожному із них по 43103 грн. (86206:2=43103). Просили Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 43 103 грн., а саме: 30 000 грн. - кошти, одержані за недійсним правочином, 13103 грн. - проценти за користування чужими коштами. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 43 103 грн., а саме: 30 000 грн. - кошти, одержані за недійсним правочином, 13103 грн. - проценти за користування чужими коштами. Стягнути з ОСОБА_3 на їх користь судові витрати.

Позивачі в судове засідання не з'явились, подали заяви про розгляд справи в їх відсутності, позовні вимоги підтримали.

Відповідач та представник Бердянської міської ради в судове засідання не з'явились, подали заяви про розгляд справи в їх відсутності.

З'ясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Згідно договору купівлі-продажу від 21.08.2008 року ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 купили в рівних частках кожний земельну ділянку, площею 0,1000 гектарів, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Продаж здійснено за 60 000 грн. (а.с.14-). Право власності набувачів зареєстровано в Державному реєстру правочинів (а.с.15).

На підставі зазначеного договору ОСОБА_1 та ОСОБА_2 видано державні акти на право власності по 1/2 частці на земельну ділянку по АДРЕСА_1 (а.с.16,17).

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 вересня 2009 р., посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_5 позивачами здійснено продаж земельної ділянки ОСОБА_6 (а.с.18-20).

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 23.11.2011 року скасовано п. 3.6 рішення Бердянської міської ради № 57 від 10 липня 2008 р., яким затверджено проект відведення земельної ділянки та передано ОСОБА_3 у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в межах норм безоплатної приватизації земельну ділянку, площею 0,1 га, розташовану по АДРЕСА_1. Встановлено, що на цю земельну ділянку 25.02.1994 р. було зареєстровано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою ПАТ «Завод «Прилив» (а.с.21-24).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15.11.2012 року задоволено позов Бердянського природоохоронного міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Фонду Державного майна України, ПАТ «Завод «Прилив» до Управління Держкомзему у м. Бердянську Запорізької області, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, скасування її державної реєстрації та повернення земельної ділянки. Визнано недійсними Державні акти на право власності на земельну ділянку, видані на ім'я ОСОБА_1, на ім'я ОСОБА_2 Зобов'язано Управління Держкомзему у М.Бердянську Запорізької області скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_6 (а.с.30-33).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, 3-ті особи Публічне акціонерне товариство «Завод «Прилив», приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_3 про розірвання договору і стягнення збитків задоволено повністю. Розірвано договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, укладений 25 вересня 2009 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з одного боку та ОСОБА_6 з іншого боку, і посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_5 Стягнуто з ОСОБА_1, на користь ОСОБА_6 збитки в сумі 91 535,50 грн. і судові витрати 915,36 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 збитки в сумі 91 535,50 грн. і судові витрати 915,36 грн. (а.с.34-36).

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 26 лютого 2014 року частково задоволена апеляційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 грудня 2013 року змінено, позов ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення в частині розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1, укладений 25.09.2009 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з одного боку та ОСОБА_6 з іншого боку - залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на користь ОСОБА_6 збитки, завдані при укладенні договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.09.2009 року в сумі 80 068,00 грн. в рівних частках по 40 034,00 грн. з кожного. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на користь ОСОБА_6 судовий збір в сумі 800,68 грн. в рівних частках по 400,34 грн. з кожного. В іншій частині позову - відмовлено (а.с.37-38).

Постановою про закінчення виконавчого провадження від 05.05.2014 року та довідки Бердянського МВ ДВС ГТУЮ від 26.01.2017 року за №1432 судом встановлено, що позивачі відшкодували ОСОБА_6 збитки (а.с.39,40).

Статтею 661 ЦК України передбачено, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Статтею 22 ЦК України визначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Передача грошових коштів за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 21.08.2008 року, який укладено між позивачами та відповідачем підтверджується п. 2.1 договору (а.с.14).

Аналізуючи у сукупності всі докази по справі, суд вважає, що підстава, на якій відповідач отримав грошові кошти відпала, а тому вони підлягають стягненню.

Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Оскільки розмір процентів не встановлено в договорі між позивачами та ОСОБА_3, а законодавство, яке встановлює розмір процентів відсутнє, суд вважає, що проценти за користування чужими грошовими коштами підлягають стягненню з відповідача відповідно до розрахунку (а.с.41) із застосуванням аналогії закону (ч.1 ст.8 ЦК України) та на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України, яка регулює подібні відносини та передбачає, що у разі не встановлення договором розміру процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

На підставі ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь кожного позивача по 431,03 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 79, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 8, 22, 536, 661, 1048, 1212, 1214 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3) кошти в розмірі 43 103 грн. (сорок три тисячі сто три гривні), а саме: 30 000 грн. - кошти, одержані за недійсним правочином; 13103 грн. - проценти за користування чужими коштами.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4) кошти в розмірі 43 103 грн. (сорок три тисячі сто три гривні), а саме: 30 000 грн. - кошти, одержані за недійсним правочином; 13103 грн. - проценти за користування чужими коштами.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 431,03 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 431,03 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя