УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 року

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Галущенко Ю.А.,розглянувши клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за звернення до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 р.ОСОБА_1звернулася до суду із вказаним позовом немайнового характеру,в якому просить суд про звільнення від сплати судового збору за звернення до суду із позовом.

В обґрунтування клопотання посилається на те,що вона є пенсіонеркою та отримує пенсію меншу ніж прожитковий мінімум, інших доходів немає,знаходиться у скрутному матеріальному становищі та не має можливості сплатити судовий збір.

Просить з підстав,передбачених ст.8 Закону України «Про судовий збір» звільнити його від сплати судового збору.

Перевіривши доводи клопотання та їх обґрунтованість доказами,підстав для задоволення клопотання не вбачається,виходячи з наступного.

Судовий збір, як складова частина судових витрат, виконує,зокрема, компенсаційну і превентивну функцію,які полягають у відшкодуванні коштів, витрачених державою на здійснення правосуддя, а також коштів, витрачених особами, що звертаються до суду або вчиняють певні процесуальні дії,а також попереджає необґрунтовані звернення до судів, забезпечує виконання юридично зацікавленими в результаті справи особами своїх процесуальних обов'язків.

Європейський суд з прав людини у рішенні по "Справа "Креуз проти Польщі" (Case of Kreuz v. Poland)" від 19.06.2001 року окремо наголосив, що характеристики судового провадження, як справедливість, відкритість та невідкладність, насправді не мають жодної цінності, якщо таке провадження передусім не порушено і в цивільних справах навряд чи можна уявити верховенство права без можливості мати доступ до суду.

Проте Європейський суд з прав людини вважає, що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення Європейського суду з прав людини "Справа Ейрі" від 09.10.1979 року).

Таким чином, "право на суд" не є абсолютним. Право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави та з боку держави може бути піддане обмеженням, зокрема шляхом встановлення помірного судового збору.

Законодавством України зазначене правове положення знайшло своє відображення в ст. 8 Закону України "Про судовий збір", ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Як вбачається з наведеної норми, єдиною підставою для відстрочення, розстрочення або звільнення сторони від сплати судового збору є врахування судом майнового стану.

Відповідно до ст. 190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки,тобто,під поняттям "майновий стан" розуміється сукупність належних особі майнових прав та обов'язків.

Враховуючи, що відстрочення, розстрочення або звільнення сплати судового збору допускається у виняткових випадках і залежно від обставин справи, обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на цю особу. Доказами рівня майнового стану фізичної особи можуть бути, наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про відсутність доходу тощо,які належним чином підтверджують, що майновий стан особи перешкоджає сплаті судового збору у встановлених законом розмірах і в строки. Аналізуючи наведене,суддя дійшов до висновку,що особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

До клопотання про звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1жодних підтверджень саме майнового стану,відсутності доходів,інвалідізації,які обґрунтовували б об'єктивні причини, що обумовлюють неможливість оплати судового збору,позивачем не зазначено та до клопотання не долучено.

Як роз*яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.1 постанови від 17.10.2014 р.»Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»,при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання,пов*язані з судовими витратами,у чіткій відповідності до ЦПК,Закону України «Про судовий збір»,забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами позивача щодо можливості звернення до суду та інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ.

Враховуючи ,що з клопотання позивача та доданих до нього доказів не встановлено такого майнового стану ОСОБА_3,який перешкоджав би сплатити судовий збір у цивільній справі з вимог немайнового характеру,для задоволення клопотання передбачених законом підстав не вбачається.

Керуючись Законом України «Про судовий збір»,ст.82,294 ЦПК України,суддя-

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за звернення до суду із позовом-відмовити.

Ухвала не оскаржується.

Суддя Ю.А.Галущенко