Провадження № 2/537/1207/2017
Справа № 537/4629/17
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.10.2017 року Суддя Крюківського районного суду Полтавської області Маханьков О. В. , розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Крюківського ВДВС м.Кременчука про зняття арешту з нерухомого майна -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву, в якій просила зняти арешт, що накладений постановою державним виконавцем ДВС Крюківського РУЮ м.Кременчука ОСОБА_2 про арешт майна та оголошено заборону на його відчуження на підставі судового наказу № 14/336 від 17.07.2002 р., виданого господарським судом м.Полтави.

Свою позовну заяву позивач обгрунтовує тим, що після смерті матеріКрамаренко ОСОБА_3 12 листопада 2010 року залишилось спадкове майно,яке складається з ? частки квартири за адресою м.Кременчук, вул.. Леніна буд. 32/29. Дана частина квартири належала матері на підставі свідоцтва про право власності на житло, вданого 24/03.1999 року Управлінням ЖКГ Кременчуцької міської ради народних депутатів.

В травні 2017 року вона дізналася що квартира знаходиться під арештом. З8ясувалось, що 03.10.2017 року держвиконавцем ДВС Крюківського РУЮ м.Кременчука ОСОБА_2 була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на підставі судового наказу № 14/336 від 17.07.2002р., виданого Господарським судом м.Полтави.

На даний час такий арешт не знятий, хоча згідно постанови арешт накладено на майно ПП «Нафтосервіс»,юридична адреса якого є АДРЕСА_1. Дана квартира є приватною власністю та не може бути предметом обтяження згідно вищезазначеного виконавчого провадження.

Вивчивши матеріали позовної заяви проходжу до наступного висновку.

Заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України., а саме:

- не повно викладено та не наведено належних обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги,

- не зазначено доказів, що підтверджують кожну обставину,наявність підстав для звільнення від доказування,

- відсутній Витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна , постанова про накладення арешту на майно.

Згідно до ч.1 ст. 121 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п»яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Згідно з положеннями ст.8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції гарантується. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч.4ст.55 Конституції України).

Відповідно дост.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Між тим,статтею 15 ЦПК України визначено компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ. Зокрема, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Дії та бездіяльність державного органу або його працівника (державного службовця) можуть бути оскаржені особою, яка вважає, що її права порушено.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Пунктом 2 статті 50 того ж закону закріплено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 60 Закону.

Згідно із ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частини третя та четверта ст. 60 Закону встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця.

Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб'єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов'язані з визнанням права власності на арештоване майно.

Таким чином, за змістом наведених положень Закону, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом ст. 60 Закону до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

У п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст. ст.57,58 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положеньст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»і роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 4 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з наступними змінами) особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Таким чином, арешт майна, який не пов'язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) майном, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, то заява боржника звільнення майна з-під арешту, повинна розглядатися в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а тому позивачу слід вирішити в якому саме порядку, в позовному чи оскарження в порядку ст. 383 ЦПК України він звертається до суду.

Тим паче, що відповідно архівної довідки з КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» за адресою м.Кременчук, вул. Соборна (Леніна) АДРЕСА_2 є інформація про власників ? частки ОСОБА_1, ? частки ОСОБА_4, ? частки ОСОБА_5, ? частки ОСОБА_6

За викладених обставин, позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення встановлених недоліків.

Керуючись ст. ст.119,121 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Крюківського ВДВС м.Кременчука про зняття арешту з нерухомого майна - залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали.

Недоліки позовної заяви мають бути усунуті шляхом подання окремої вмотивованої заяви з врахуванням викладених в даній ухвалі недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Маханьков О.В.