Справа № 214/3387/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 квітня 2017 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Хомініч С.В.,

за участю секретаря - Соколовської Т.О.,

представника позивача - Момот Ю.В.,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

14.04.2014 ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути зі ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 10 березня 2004 року, яка станом на 28 лютого 2014 року становить 25640 грн. 54 коп.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 року, позов задоволено, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 25640 грн. 54 коп. та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.02.2016 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 року в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 року залишено без змін.

Під час нового розгляду в суді першої інстанції під головуванням судді Хомініч С.В., позивач ПАТ КБ «Приватбанк» уточнив позовні вимоги шляхом їх збільшення. З уточненої позовної заяви вбачається, що 10 березня 2004 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідачем отримано кредит в сумі 3500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % на рік на суму залишку заборгованості за користуванням кредитом, на умовах, визначених договором. Відповідач не виконав зобов'язань за кредитним договором, відсотки не сплачував, у зв'язку з чим, станом на 30.06.2016 має заборгованість в сумі 39534 грн. 95 коп., яка складається: з заборгованості за кредитом - 8154 грн. 11 коп., заборгованість по відсоткам - 31380 грн. 84 коп. В зв'язку з чим, просить стягнути заборгованість за кредитним договором від 10 березня 2004 року та судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Крім доводів, вказаних в позові, пояснила, що у 2004 році з відповідачем було укладено договір на відкриття карткового рахунку, видачу платіжної картки для користування коштами, з лімітом 3500 грн. З 2009 року відповідач має заборгованість перед банком у зв'язку з порушенням взятих на себе зобов'язань. Останній платіж було зроблено відповідачем 14.05.2011, тому вважає, що строки позовної давності не пропущені. Платіжна картка діяла до березня 2012 року. Умовами, які підписані відповідачем передбачена подвійна ставка відсотків.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог та застосувати строк позовної давності. Вказав, що дійсно було укладено договір з банком. Він користувався платіжною картою, але не завжди погашав заборгованість перед банком, останній платіж він здійснив у травні 2011 року, але це був одиничний платіж, тому вважає, що він не перериває позовної давності.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини цивільної справи, дослідивши надані докази, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, мотивуючи своє рішення наступним чином.

Судом встановлено, що 10 березня 2004 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_2 укладено договір №SAMDN881 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 3500 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Підписання даного договору підтверджує, що клієнт ознайомлений з Тарифами банку, Правилами користування платіжною карткою, які він зобов'язується виконувати (п. 3.2 договору) (а.с. 13).

Як вбачається зі вступу до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ "КБ "Приватбанк", форма договору про надання банківських послуг, яка укладається між банком та держателем картки, складається із заяви, пам'ятки клієнта, умов та правил надання банківських послуг, тарифів (а.с. 14).

З письмових матеріалів справи вбачається, що банк надав кредит у розмірі 3500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% за користуванням кредитом на місяць на залишок заборгованості на умовах визначених Договором.

Згідно Наказу від 05.01.2004 №07, виданого головою Правління ПАТ "Приватбанк" Дубилетом А.В., затверджено та введено з 06.01.2004 нову редакцію типових бланків договорів по послугам для фізичних осіб (а.с. 58-59).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2015 року (а.с. 63-64), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 року (а.с. 92-94), позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість станом на 28 лютого 2014 року у розмірі 25640,54 грн., з яких 8154 грн. 11 коп. - заборгованість за кредитом, 17486 грн. 43 коп. - заборгованість по відсоткам. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.02.2016 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково (а.с. 122-124).

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 року в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 року залишено без змін.

Враховуючи, що позивачем збільшено позовні вимоги, а рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17.06.2015 в частинні стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8154 грн. 11 коп. залишено без змін, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в частині позовних вимог про стягнення зі ОСОБА_2 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8154 грн. 11 коп., оскільки це призведе до подвійного стягнення, що суперечить нормам діючого законодавства.

Щодо позовної вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом в розмірі 31380 грн. 84 коп., суд дійшов висновку, що вона підлягає частковому задоволенню виходячи з такого.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності до вимог позивача (а. с. 174-175).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

У статті 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

У кредитному договорі від 10.03.2004 сторонами погоджено, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Згідно розрахунку заборгованості за договором № SAMDN881 від 10.03.2004 станом на 30.06.2016 останній платіж відповідачем здійснено в квітні 2010 року, що також визнається відповідачем по справі (а.с. 161).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

А, отже перебіг позовної щодо відсотків нарахованих на залишок поточної заборгованості розпочався з 26 травня 2010 року та обчислюється щодо кожного платежу окремо.

Згідно розрахунків банку та моментом звернення до суду 25.03.2014, позивачем було пропущено строк позовної давності що до платежів по відсоткам нарахованих на залишок поточної заборгованості у період: 31.05.2010 - 31.03.2011.

Відтак сума яка підлягає до стягнення по поточним процентам згідно розрахунків банку складає 2392 грн. 33 коп.

Відносно процентів нарахованих на залишок простроченої заборгованості то відповідно до ст.549 ч. 3 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

А отже 36% відсотків нараховані на залишок простроченої заборгованості за кредитом відносяться до поняття пеня.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з вищевикладеним та відповідно до таблиці розрахунку банку відсотки - нараховані на залишок простроченої заборгованості за кредитом можуть бути стягнуті за останній рік у період з 30.06.2016 - 30.07.2015.

Відтак сума яка підлягає до стягнення по простроченим процентам згідно розрахунків банку складає 5495 грн. 87 коп. Загальний розмір відсотків за користування кредитом, що підлягає до стягнення з відповідача складає 2392 грн. 33 коп. + 5495 грн. 87 коп. = 7888 грн. 20 коп.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками підлягають частковому задоволенню та відповідно з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість по відсоткам в загальному розмірі 7888 грн. 20 коп.

В правовому висновку, який викладений в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року (справа №6-154цс15), зазначено, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Верховний Суд України в постанові від 9 листопада 2016 року (справа № 6-1457цс16) виклав правовий висновок про те, що відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Суди повинні досліджувати графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов'язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Враховуючи пояснення відповідача надані ним в судовому засіданні та висловлені в запереченнях проти позовної заяви та поясненнях до розрахунків, суд дійшов висновку, що останній платіж на погашення кредиту та відсотків здійснений в травні 2010 року з якого і починається обчислюватися строк позовної давності по відсоткам. Одиничний платіж зроблений відповідачем в квітні 2011 року, свідчить про погашення останнім заборгованості по тілу кредиту, а не відсотків за ним. Відповідач ОСОБА_2 і в письмових поясненнях і в судовому засіданні визнав суму боргу за тілом кредиту та не заперечував, що не сплатив її в повному обсязі. В квітні 2011 року здійснив платіж для оплати заборгованості за тілом кредиту. Зарахування позивачем сплачених сум автоматично відразу на відсотки, штрафи, пені, а вже потім на погашення тіла кредиту, не доводять про наміри відповідача сплатити заборгованість саме за відсотками. Оскільки при внесенні даних коштів, відповідач сплачував тіло кредиту, та фактично визнавав свій борг саме за тілом кредиту, що в свою чергу не перервало позовної давності по заборгованості за відсотками.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку в решті позовних вимог відмовити, оскільки решта суми нарахованої по відсоткам - поза строком позовної давності, про застосування якої заявив відповідач.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем при пред'явленні уточненого позову на загальну суму 39534 грн. 95 коп. доплачено судовий збір в розмірі 1121 грн. 59 коп. (а.с. 168-169). Судом задоволено позов частково, а саме на 20 % відсотків від пред'явленої суми (39534,95 грн. - 100 % від суми позову, а 7888,20 грн. - 20 % від суми позову). Таким чином до стягнення з відповідача на користь позивача підглядає сума сплаченого судового збору в розмірі 224 грн. 32 коп. (1121,59 грн. - 100 % сплаченого судового збору, а 20 % - становить 224,32 грн.). Сума сплаченого судового збору в розмірі 256,41 грн. стягнута рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17.06.2015 та не може бути перерахована.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 259, 559 ЦК України, ст. ст. 88, 208, 209, 210, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за процентами за користування кредитом за кредитним договором SAMDN8811 від 10.03.2014 в розмірі 7888 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» витрати на оплату судового збору в розмірі 224 грн.32 коп.

В іншій частині - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу.

Суддя Хомініч С.В.

Повний текст рішення складено 18 квітня 2017 року.