Справа №489/3909/16-ц 24.05.2017 24.05.2017
Провадження № 22ц/489/3909/16-ц Суддя першої інстанції Губницький Д.Г.
Справа№784/1244/17
Категорія 50 Суддя-доповідач апеляційного суду Бондаренко Т.З.
У Х В А Л А

Іменем України

24 травня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання: Гавор В.Б.,

за участю: позивачки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2017 року, ухвалене за позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_5

про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що рішенням Миколаївської міської ради від 13 червня 2016 року встановлена межа між земельною ділянкою по АДРЕСА_2, якою користується вона та по АДРЕСА_1 користувачем якої є відповідач. У зв'язку із цим нею було укладений договір на обслуговування прилеглої до домоволодіння території, після отримання якого їй стало відомо, що відповідач встановив паркан по прилеглій території вздовж межі між земельними ділянками із заступом на її бік, що робить неможливим виконання умов договору на обслуговування прилеглої території.

Посилаючись на викладене позивачка просила зобов'язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку прилеглої території шляхом перенесення паркану між земельними ділянками, привести до стану придатного для використання за цільовим призначенням самовільно зайняту земельну ділянку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка є власником житлового будинку НОМЕР_1, який розташований на земельній ділянки площею 774 м. кв. відведеної під забудову вказаного будинку та 174 м. кв. надано їй у користування.

Відповідачу належить житловий будинок НОМЕР_2 по цій же вулиці, який розташований на земельній ділянці площею 1949, 17 м. кв. (а.с. 25-28).

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 13 червня 2016 р. за № 526 на виконання постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2015 р. між земельними ділянками по АДРЕСА_2 встановлено межу відповідно до комплексних інженерно - геодезичних вишукувань (топографічного плану) виконаних КП «Госпрозрахункове проектно - виробниче архітектурно - планувальне бюро» 28 березня 2016 року (а.с. 25-28).

Відповідно до договору на утримання прилеглої території від 12 липня 2016 року, укладеного між позивачкою ОСОБА_2 та Адміністрацією Інгульського району Миколаївської міської ради, позивачці доручено належне утримання прилеглої території до об'єкта благоустрою території (а.с. 73). Об'єктом благоустрою за даним договором зазначено будинок АДРЕСА_3

Пунктом 1.3. цього договору визначено, що прилеглою територією за цим договором вважається територія, визначена планом схемою, яка є невід'ємною частиною договору (а.с. 74 зв.).

З плану - схеми, яка міститься в додатку до договору, зображено територію, яка за договором є прилеглою площею 15, 45 Х 10 м. із зазначенням її частини 10 м. Х 1, 46, як самовільно захопленої з боку земельної ділянки по АДРЕСА_4

Так, районний суд вірно зазначив в оскаржуваному рішенні, враховуючи межі позовних вимог, що права позивачки на земельну ділянку, яка є прилеглою до належного їй житлового будинку, обмежується правами викладеними в даному договорі, які полягають, власне, в обов'язку утримання території, а не в використанні її (земельної ділянки).

Умови вказаного договору відповідають, Правилам благоустрою, санітарного утримання територій, забезпечення чистоти і порядку в м. Миколаєві, затвердженого рішенням міської ради від 16 травня 2013 року, а саме його розділу «Організація прибирання території міста» (а.с. 36-38).

Відповідно до наведеного локального нормативного акту, в місті здійснюються організація та контроль за прибиранням прилеглих територій, з визначенням відповідних меж, яка покладається на адміністрації районів, які здійснюють закріплення вказаних територій за згодою сторін.

З наведеного слідує, що позивачка погодилась на закріплення за нею прилеглої території з метою її утримання, відповідно до плану-схеми з частиною зайнятою відповідачем.

Інших, будь-яких прав чи повноважень, позивачці за вказаним договором не надано, в тому числі і права звільнення спірної частини прилеглої території.

Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона має довести обставини на які вона посилається.

Враховуючи, що позивачкою не доведено, факту порушення її прав, районний суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування положень розділу VIII ЗК України, який передбачає відповідальність за порушення земельного законодавства та ст. 211 в якій передбачено що самовільне зайняття земельних ділянок може потягнути цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, ст. 212 в цьому ж розділі передбачає, що повернення самовільно зайнятих земельних ділянок власникам або землекористувачам відбувається за рішенням суду. Враховуючи, що позивачка не є власником та користувачем спірної земельної ділянки тому суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що воно відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді Т.З. Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І. Темнікова