У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Комунального підприємства «Новозаводське» про відшкодування майнової та моральної шкоди, надання житлової площі для проживання, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 02 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Новозаводське» (далі - КП «Новозаводське») про відшкодування майнової та моральної шкоди, надання житлової площі для проживання.

На обґрунтування вимог ОСОБА_6 посилалася на те, що на підставі рішення адміністрації та профспілкового комітету Чернігівської музичної фабрики від 29 грудня 1989 року кімнати № 28, 32 буд. № 7 по вул. Музикальній (зараз є квартирами № 9 та № 11) у м. Чернігові, передані відповідачем як сім'ї робітників зазначеного підприємства із наданням відповідного ордеру. ОСОБА_6 з 16 травня 1972 року зареєстрована у АДРЕСА_3 та є квартиронаймачем зазначеної квартири. 30 січня 1996 року вона була змушена виселитися із зазначеної квартири для догляду за матір'ю, однак згодом повернулася до вказаної квартири.

У 2002 році, за поданням КП «Новозаводське» у АДРЕСА_1, проведено перепланування квартир на нові номери, однак нові документи мешканцям видані не були. Вказана обставина заважала позивачу виконувати всі обов'язки наймачів зазначеного житла.

У квітні 2007 року КП «Новозаводське» звернулося з позовом до суду про виселення її із зазначених квартир, посилаючись на те, що начебто вони самовільно зайняли квартири №№ 9, 11 АДРЕСА_1. Рішенням суду виселено її із квартир № 9 та № 11, залишивши у користуванні квартиру № 9. Вважала, що таке рішення не відповідає виявленим у справі доказам та законодавству, що регулює зазначені житлові відносини, тому остання просила суд прийняти рішення про надання житлової площі для проживання на першому поверсі або у будинку із ліфтом у зв'язку із хворобою.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 02 червня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 51 ЖК Української РСР жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів.

Судами встановлено, що 29 грудня 1989 року, згідно із заявою ОСОБА_7 про зайняття його сім'єю у складі 5 осіб кімнат № 28 та № 32 до отримання ними державного житла, адміністрацією та президією профспілкового комітету підприємства фабрики музичних інструментів ім. П.П. Постишева прийнято спільне рішення про надання тимчасово ОСОБА_7 квартири як сім'ї, що підлягає відселенню із будинку поставленому на капітальний ремонт.

Рішенням виконавчого комітету Новозаводської районної ради м. Чернігова «Про передачу в комунальну власність житлового фонду Відкритого акціонерного товариства «Фабрика музичних інструментів» від 20 березня 2000 року № 64 АДРЕСА_1 переданий на баланс Комунального підприємства житлово-комунального господарства Новозаводського району.

При передачі вказаного будинку у квартирі № 13 (до перенумерації № 24) були зареєстровані: квартиронаймач - ОСОБА_7 (зареєстрований з 24 листопада 1983 року) та його брат ОСОБА_7 (зареєстрований з 13 травня 1992 року). 27 листопада 2001 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_6, що підтверджується копією особового рахунку № 096822-2.

06 квітня 2007 року КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради звернулося до Новозаводського районного суду м. Чернігова із позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_7, ОСОБА_6 про виселення із квартир № 9 та № 11, АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, який задоволено частково та виселено із квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_7, ОСОБА_7, ОСОБА_6 без надання іншого житлового приміщення.

Вказане рішення було змінено рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 16.07.2007 року, яким резолютивну частину було викладено в новій редакції, згідно з якою ОСОБА_7, ОСОБА_6 було виселено з квартир № 9 та № 11 з наданням раніше займаного житлового приміщення в квартирі № 13. В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6 про виселення судом було відмовлено, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що остання у спірних квартирах фактично не проживала.

Таким чином, ОСОБА_6 має право на проживання у квартирі АДРЕСА_1 і відповідачем її житлове право жодним чином порушено не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Встановивши, що ОСОБА_6 має право на проживання у квартирі АДРЕСА_1, її житлове право відповідачем жодним чином порушено не було, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування майнової та моральної шкоди, суди обґрунтовано виходили із його недоведеності.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 02 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова