Справа № 681/425/16-ц Провадження № 22-ц/772/1563/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого : Рибчинського В.П.

Суддів : Голоти Л.О., Зайцева А.Ю.

при секретарі : Топольській В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 20 березня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

21 березня 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2, в якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 01.04.2008 року в розмірі 25951,66 грн., з яких: 2945,20 грн. - заборгованість за кредитом, 18522,20 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3010,37 грн. заборгованість за пенею та комісією, 250 грн. штраф фіксована частина, 1223,89 грн. штраф процентна складова.

В обґрунтування позову зазначено, що 01.04.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір без номеру, відповідно до умов якого він отримав кредит в розмірі 30000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору, станом на 29 лютого 2016 року виникла заборгованість в розмірі 25 951,66 грн.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 20 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 20 березня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Апеляційного суду Вінницької області з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на неправильне вирішення судом заяви про застосування строків позовної давності.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, а відповідач наполягав на його застосуванні.

З такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 01.04.2008 року уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір, за яким отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відтоків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості.

15 березня 2012 року ОСОБА_2 приєднався до нових Умов та Правил шляхом власноручного заповнення та підписання анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк».

Також з тексту даної анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що ОСОБА_2 погоджується з тим, що дана заява, разом з Пам'яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_2 ознайомився та погодивсь з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також з «Тарифами Банку», які були йому надані для ознайомлення у письмовому вигляді. Також ОСОБА_2 повідомлено, що «Умови та правила надання банківських послуг» розміщені на офіційному сайті банку та він зобов'язався виконувати вимоги «Умов та правил надання банківських послуг» та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку.

Крім того, в зазначеній анкеті-заяві міститься пам'ятка клієнта, в якій надано роз'яснення щодо умов ознайомлення з договором та змінами тарифів банку (а.с. 6, зворот).

Під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_2 не заперечував факт підписання анкети-заяви про приєднання.

Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, було укладено в письмовій формі кредитний договір.

Заперечуючи проти позову відповідач визнав, що власноруч заповнював анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг».

Таким чином факт укладення між сторонами кредитного договору доведений належними та допустимими доказами.

Що ж стосується доводів відповідача про застосування строку позовної давності та відмови з цієї підстави у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Зважаючи на зазначене, в результаті неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1295цс16.

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії кредитної картки, отриманої за вищевказаним кредитним договором закінчується 02.2016 року.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 вбачається, що останній починаючи з 01.04.2008 року регулярно користувався кредитними коштами шляхом зняття їх з кредитної карти, також здійснював поповнення карти, погашення кредитної заборгованості та відсотків. Останні платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитом було здійснено 07.08.2013 р. на суму 200 грн. та 25.09.2013 року на суму 18,51 грн. що підтверджено розрахунком заборгованості та рухом коштів по рахунку.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Колегія суддів вважає, що внесенням 07.08.2013 р. та 25.09.2013 р. відповідачем платежів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, перебіг строку позовної давності був перерваний, зважаючи на це, доводи відповідача про сплив строку позовної давності є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Вказані обставини та правова позиція Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1295цс16 залишилися поза увагою суду першої інстанції, що в свою чергу призвело до не правильного вирішення спору між сторонами.

Що ж стосується посилань відповідача на можливість внесення на його кредитну картку платежів будь-якою іншою особою, то колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що спростовуються умовами кредитного договору, оскільки відповідно до п.1.1.5.29. «Умов та правил надання банківських послуг» тримач карти несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення тримача карти до банку та повідомлення про блокування коштів на картковому рахунку та за всі операції, що не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки карти в Стоп-лист платіжної системи.

Під час розгляду справи відповідачем не було надано будь-яких належних та допустимих доказів, що свідчать про факт звернення ОСОБА_2 до банку з вимогою щодо блокування коштів на картковому рахунку у зв'язку з незрозумілим характером їх походження тощо.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що у справі, яка розглядається застосовується спеціальна річна позовна давність до вимог про стягнення неустойки. Оскільки позивач звернувся із позовом 21.03.2016 року, пеня підлягає стягненню за період з 21.03.2016 по 21.03.2017 року тобто у сумі 1200 грн. = 3010,37 грн.-1810,37 грн.

Даний висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного суду України, що висловлена у постанові № 6-16цс15 від 11.03.2015 року, є обовязковою для застосування відповідно до ст. 360-7 ЦПК України та підстав відступати від неї колегія суддів не вбачає.

Оскільки умови кредитного договору від 01.04.2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 не виконано, колегія суддів приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 24141,29 грн., яка складається із наступного: 2945,20 грн. - заборгованість за кредитом, 18522,20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1200 грн. - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом і штрафи: 250,00 грн. - фіксована частина та 1223,89 грн. - процентна складова.

Крім того, з відповідача, в силу ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати, понесені ним при подачі позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2691 грн. 06 коп.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити відповідно до вказаних вище підстав.

За таких обставин, та враховуючи те, що судом першої інстанції при вирішенні даної справи було неправильно застосовано норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, не доведено обставини, які суд вважав встановленими, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 20 березня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» загальну заборгованість по кредитному договору б/н від 01.04.2008 року станом на 29.02.2016 року в сумі 24141 грн. 29 коп., що складається з: 2945,20 грн. - заборгованість за кредитом, 18522,20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1200 грн. - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом і штрафи: 250,00 грн. - фіксована частина та 1223,89 грн. - процентна складова.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 2691 грн. 06 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_3

Судді: /підпис/ ОСОБА_4

/підпис/ ОСОБА_5

Згідно із оригіналом

Головуючий: В.П. Рибчинський