Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Харечко С.П.

при секретарі Герасимчук М.М.

з участю: позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3- ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представників третьої особи: Чепель М.І., Поліщук І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_8, треті особи, які не заявляють самостійних вимог Рівненська міська рада, Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання права на приватизацію без погодження меж із сусідніми землекористувачами, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_8, третя особа Рівненська міська рада про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із сусідніми користувачами.

Під час розгляду справи судом залучено в справу в якості третьої особи Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради.

Позивач позов обґрунтовує тим, що в грудні 2001 року вона придбала у власність 56/100 будинковолодіння по АДРЕСА_1, а в лютому 2002 року - земельну ділянку площею 0,0315 га для обслуговування вказаного будинковолодіння. Право власності на вказану земельну ділянку було оформлено за мною на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 27.02.2002 р. Однак, на час розгляду даної справи позивач не може скористатися своїм правом на приватизацію земельної ділянки в порядку ст. 118 Земельного кодексу України та розпочати процедуру приватизації земельної ділянки орієнтовною площею 18 кв.м, яка прилягає до її двору, для будівництва індивідуального гаража. В позові покликається на вимоги ч.7 ст. 118, ст. 122 ЗК України відповідний орган, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відповідь у його наданні. Вказує, що відповідно до положень Земельного кодексу України на даному етапі ПП «Рівнебудземпроексервіс» на замовлення позивача розробляє відповідний проект землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки площею 18 кв.м за адресою АДРЕСА_1, для будівництва індивідуального гаража. Однак, сусідні землевласники відмовилися, без будь-яких пояснень від підписання Акту обстеження, погодження та встановлення меж земельної ділянки в натурі, що в даному випадку пропонується до відведення безоплатно у власність для будівництва індивідуального гаража. Вважає, що цим порушено її право на приватизацію земельної ділянки, просить позов задовільнити.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали обґрунтування викладені в позовній заяві, просили позов задовільнити.

Представники відповідача просили відмовити в задоволенні позову, обґрунтовуючи тим, що не можна приватизувати земельну ділянку, яка є проїздом, вказані обставини були встановлені в рішенні Житомирського апеляційного суду.

Представник Рівненської міської ради, зазначив, що земельна ділянка відноситься до земель міста, а тому доводи відповідачів є безпідставними.

Представник Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради просив вирішити спір на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно ч.7 ст.118 ЗК України, міська рада розглядає клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної дялнки у власність для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову в його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За статтею 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 ЗК України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю. Комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Статтею 80 ЗК України установлено, що самостійними субєктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 в грудні 2001 року придбала у власність 56/100 будинковолодіння по АДРЕСА_1, а в лютому 2002 року - земельну ділянку площею 0,0315 га для обслуговування вказаного будинковолодіння. Позивачем було оформлено право власності на вказану земельну ділянку, про що свідчить Державний акт на право власності на земельну ділянку від 27.02.2002 р.

Суміжними землекористувачами зовнішніх меж земельних ділянок по АДРЕСА_1 є ОСОБА_8 та ОСОБА_3.

Відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В ухвалі Житомирського апеляційного суду від 07 лютого 2012 року встановлено наступне.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 08.10.2010 року було скасовано рішення Рівненського міського суду від 26.03.2009 року, яким фактично було визнано право ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0.0018 га по АДРЕСА_1 шляхом її передачі Рівненською міською радою без погодження меж суміжних землекористувачів.

Також рішенням Рівненського міського суду 04 жовтня 2010 року було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, площею 0.0018 га, по АДРЕСА_1 та стягнення матеріальної та моральної шкоди. Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 13 грудня 2010 року вищевказане рішенням міського суду змінене, позов задоволено частково й вирішено усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою, площею 0.0018 га, по АДРЕСА_1 шляхом заборони ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_9 використовувати її для проїзду свої домоволодінь.

Однак ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 13 липня 2011 року рішення апеляційного суду від 13 грудня 2010 року скасоване, а рішення Рівненського міського суду від 04 жовтня 2010 року залишено в силі. Крім того, в своїй ухвалі суд вказав, що позивачем (ОСОБА_1) не надано документів, які б підтверджували її право на земельну ділянку по АДРЕСА_1, в межах, що включають спірні 0.0018 га. Виходячи з вище наведеного, ОСОБА_1 не набула права на приватизацію земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0.00185 га.

Також, колегією суддів Житомирського апеляційного суду в ухвалі від 07 лютого 2012 року встановлено, що земельна ділянка площею 0.0018 га на АДРЕСА_1 є проїздом, й як така, не могла передаватись у приватну власність, Рівненська міська рада , надавши згідно рішення від 29.06.2010 року №3606 ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки, діяла в порушення ст. 83 Земельного кодексу України.

А тому враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60-64, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_8, треті особи, які не заявляють самостійних вимог Рівненська міська рада, Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання права на приватизацію без погодження меж із сусідніми землекористувачами відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Харечко С.П.