Справа № 443/1992/16-ц Провадження № 2/443/397/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" листопада 2017 р. Жидачівський районний суд Львівської області в складі: головуючої судді Ціпивко І.І.,

з участю секретаря Башта Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жидачеві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 Свої вимоги мотивує тим, що згідно Свідоцтва на забудову садиби сільських населених пунктів ОСОБА_3 на підставі рішення загальних зборів колгоспу ім. ХХ1 партз"їзду від 14.11.1962 р. виділено земельну ділянку під забудову житлового будинку в с. Бринці Загірні Жидачівського району Львівської області, господарство належало колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_4. Окрім того ОСОБА_3, згідно Сертифікату на право приватної власності на землю, виданого головою Вибранівської сільської ради народних депутатів, на підставі розпорядження голови РДА від 19.03.1997 р. за № 143 належала земельна ділянка площею 2.34 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, розташована на території Вибранівської сільської ради Жидачівського району Львівської області. На випадок смерті мати склала заповіт, згідно якого все належне їй на день смерті майно заповіла ОСОБА_1 та ОСОБА_2- батьку позивачки. Після смерті матері вона звернулася до нотаріуса з приводу оформлення спадщини, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Тому позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить визнати за нею право власності на спадкове майно

Позивачка подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач подав заяву про слухання справи у його відсутності , позов визнає в повному обсязі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до положень ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно Свідоцтва на забудову садиби сільських населених пунктів ОСОБА_3 на підставі рішення загальних зборів колгоспу ім. ХХ1 партз"їзду від 14.11.1962 р. виділено земельну ділянку під забудову житлового будинку в с. Бринці Загірні Жидачівського району Львівської області площею 0,08га.

Рішенням Ходорівської міської ради від 23 листопада 1962 року за № 497 ОСОБА_5 відведено земельну ділянку та надано право на проведення житлового будівництва в селі Бринці Загірні Жидачівського району Львівської області.

Відповідно технічного паспорта на садибний житловий будинок за АДРЕСА_1 Львівської області інвентаризаційна вартість будинковолодіння складає 218 156 гривень.

Згідно витягу за № 327 від 20.04.2016 року з погосподарських книг по селу Бринці Загірні станом на 30 червня 1990 року у господарстві по АДРЕСА_1, були зареєстровані та проживали: ОСОБА_3-голова двору,померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року; ОСОБА_2- чоловік, ОСОБА_6- дочка. Господарство відноситься до суспільної групи - "колгоспний двір".

Згідно Сертифікату на право приватної власності на землю, виданого Вибранівською сільською радою народних депутатів, на підставі розпорядження голови РДА від 19.03.1997 р. за № 143 ОСОБА_3 належала земельна ділянка площею 2.34 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, розташованої на території Вибранівської сільської ради Жидачівського району Львівської області.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до ст.17 ЗУ «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Таким чином, дослідженими обставинами справи встановлено, що спадковий житловий будинок АДРЕСА_1 належав суспільній групі господарств колгоспний двір, членами якого були: ОСОБА_3-голова двору, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року; ОСОБА_2- чоловік, ОСОБА_6- дочка.

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Вибранівською сільською радою 13 травня 1995 року вбачається, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2

Згідно заповіту посвідченого від імені ОСОБА_7 вибранівською сільською радою 03травня 1995 року та зареєстрованого в реєстрі за № 46 вбачається, що все належне їй майно на день смерті вона заповіла ОСОБА_1 і ОСОБА_8.

ОСОБА_2 своєї заявою від 16 листопада 2016 року, посвідченою нотаріально відмовився від своїх спадкових прав після смерті дружини та від прва на частку у майні колгоспного двору.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» п.6, "а" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили право на частку в його майні. Згідно з п.6 "г" даної постанови, відповідно до ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01.07.1990 року.

Судом встановлено та підтверджено документально той факт, що позивачка ОСОБА_1 є рідною дочкою померлої ОСОБА_3..

Згідно ч.1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом, спадкоємці першої черги є в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені), дружина, батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Позивачка ОСОБА_10 є єдиним спадкоємцем по заповіту після смерті своєї матері, як така, що спадщину фактично прийняла, оскільки після смерті матері продовжує доглядати за спадковим житловим будинком, сплачує комунальні послуги, обробляє присадибну ділянку, а відтак вступила у володіння та управління таким майном.

Постановою завідувача Жидачівської ДНК № 1052/02-31 від 14 грудня 2016 року, позивачці ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері у зв'язку з відсутністю у неї правовстановлюючого документу на спадкове майно.

Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Таким чином, враховуючи те, що позивач оформити право власності на спадкове майно, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача позовні вимоги визнав, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому беручи до уваги наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1268 ЦК України ,-

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити повністю. Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок, загальною площею 61,4 кв.м. та господарські будівлі і споруди, що розташовані по АДРЕСА_1 та право на земельну ділянку площею 2.34 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, розташовану на території Вибранівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

СУДДЯ І.І.Ціпивко