Справа №333/1809/17
Провадження №2/333/1334/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого - судді Круглікової А.В.,

при секретарі Тарасенко О.О.,

за участю

представника позивача Кулик Л.І.,.

третя особи ОСОБА_2,

розглянувши матеріали цивільної справи №333/1809/17 за позовом районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

31.03.2017 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів. Вимоги обґрунтовано тим, що до районної адміністрації ЗМР звернулася ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка повідомила, що разом із нею за адресою: АДРЕСА_1, мешкає її малолітній онук - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який залишився без батьківського піклування. Матір дитини - ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_5, а батько - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ухиляється від виконання батьківських обов'язків, участі у вихованні сина не приймає. Після проведення перевірок було встановлено, що дійсно ОСОБА_3 не цікавиться фізичним та духовним розвитком дитини, не утримує дитину, що суперечить моральним засадам суспільства та вимогам чинного законодавства. У зв'язку із вищевикладеним, в інтересах дитини, районна адміністрація ЗМР по Комунарському району змушена звернутися до суду із вказаним позовом. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, викладених у ньому, та просила провести заочний розгляд справи у зв'язку із повторною неявкою відповідача по справі.

В судові засідання, призначені на 16.05.2017 року та на 30.05.2017 року відповідач по справі ОСОБА_3 не з'явився, на адресу відповідача, за якою останній зареєстрований, було направлено судові повістки. На адресу суду повернувся конверт з причини «за зазначеною адресою не проживає». В газеті «Запорізька правда» від 18.05.2017 року №20 було опубліковано оголошення про судовий виклик відповідача. В зв'язку з вищезазначеним, на підставі абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце слухання справи.

Третя особа ОСОБА_4 позов підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. На підставі викладеного, керуючись ст. 169 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів та відповідно до ст. 224 ЦПК України, за згодою представника позивача, ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ зобов'язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Частина 2 ст.59 Закону України "Про освіту" визначає, що на кожного з батьків покладає однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Одним із способів захисту інтересів неповнолітньої дитини є позбавлення батьківських прав того з батьків, хто неналежно виконує свої батьківські обов'язки.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

З аналізу змісту наведеної вище норми п.2 ч.1 ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько не просто не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов'язків, передбачених ст.150 СК України.

Згідно ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

За змістом п. 15 постанови Пленума Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 цієї ж постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 26.06.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_2, виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №414.

Від шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_6 мають неповнолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження від 04.11.2010 року НОМЕР_3, актовий запис № 1141.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.12.2011 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розірвано.

Згідно з свідоцтвом про смерть від 07.02.2017 року НОМЕР_4, актовий запис 1077, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, померла - ІНФОРМАЦІЯ_5.

Із змісту позовних вимог слідує, що на даний час дитина проживає з бабусею: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказана обставина підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи від 02.03.2017 року за №№ 04-27/3-4807, 04-27/3-4806.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно є бабусею ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження на ім'я ОСОБА_6 від 03.08.1989 року НОМЕР_5, актовий запис №1056.

Як встановлено судом, батько дитини - ОСОБА_3, долею дитини не цікавиться, участі у вихованні сина не приймає.

Так, згідно з довідкою з комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6» Департаменту охорони здоров'я Запорізької МР від 06.03.2017 р. № 311/02-3, протягом останніх років питанням здоров'я ОСОБА_5, який перебуває під наглядом дитячої амбулаторії № 9 КЗ «Центр ПМСД №6», з метою лікування, профілактичних оглядів, щеплень займаються мати та бабуся. Під час відвідувань вдома дільничим педіатром дитиною опікуються мати та бабуся, які завжди виконують рекомендації лікаря.

Довідкою з дошкільного навчального закладу (ясла - садок) №21 «Кораблик» від 24.03.2017 року №22/01-10 визначено, що ОСОБА_5 в період часу з 01.09.2013 року по 31.08.2016 року відвідував вказаний дошкільний заклад. За час відвідування ОСОБА_5 дошкільного закладу батько ОСОБА_3 не брав участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина, батьківські збори та дитячі свята не відвідував.

Відповідно до довідки з дошкільного навчального закладу (ясла - садок) №172 «Кришталевий» від 27.03.2017 року № 15, ОСОБА_5 в період часу з 17.10.2016 року по теперішній час відвідує вказаний дошкільний заклад. За весь час батько дитини жодного разу не з'являвся в дитячому садку, участі у вихованні дитини не приймав.

Крім того, за змістом висновку районної адміністрації ЗМР по Комунарському району від 15.05.2017 року №1129/01-26/05 про доцільність позбавлення батьківських прав, ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не цікавиться ні фізичним, ні духовним розвитком сина, матеріально його не утримує. Малолітній ОСОБА_5 свого батька не знає, з ним не спілкується. Вихованням та утриманням дитини після смерті матері займається бабуся ОСОБА_4.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимога про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього ОСОБА_5 підлягає задоволенню. Крім того, суд вважає за доцільне призначити опікуном малолітнього ОСОБА_5 його бабусю - ОСОБА_4, яка в судовому засіданні підтвердила своє бажання взяти дитину під опіку, з огляду на наступне. Статтею 243 СК України передбачено, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування (ч. 1). Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ч. 2). Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України (ч. 3). Відповідно до ч.3 ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно з ст. 344 СК України, опікуном дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа (ч. 1). При призначенні дитині опікуна органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини (ч. 2). Суд приймає до уваги, що згідно з довідкою з управління Пенсійного фонду України від 07.03.2017 року №115, ОСОБА_4 отримує пенсію за віком; відповідно до висновку про стан здоров'я від 07.03.2017 року може бути опікуном, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває; згідно з довідкою Департаменту інформаційних технологій МВС України № 0043163 серії ІАА та № 0043279 серії ІАА ОСОБА_4 та ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності не притягувались, незнятої чи не погашеної судимості не мають, в розшуку не перебувають; за даними КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» та КУ «Обласний клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_8 на обліках у нарколога та психіатра не перебуває; відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 20.02.2017 року у квартирі створені належні умови для проживання та виховання малолітньої дитини; за висновком про доцільність (недоцільність) встановлення опіки, піклування та відповідність її/його інтересам дитини відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 26.04.2017 року №01-10/746 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, має можливість взяти на виховання рідного онука ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та бути його опікуном. Таким чином, оскільки матір дитини померла, а батько позбавлений батьківських прав, то судом задовольняється вимога про призначення ОСОБА_5 опікуна - ОСОБА_4. Також, відповідно до змісту статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини (ч.2). При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину (ч. 3). При вирішення питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує положення ч. 1 ст. 183 СК України, згідно яким частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, та ч. 2 ст. 182 СК України, згідно яким мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір покладається судом на відповідача. Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 169, 208-209, 212-215, 224-227, 367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Позбавити ОСОБА_3, 1983 року народження, батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

3.Призначити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, опікуном над малолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

4.Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1) аліменти на утримання малолітнього онука ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частки усіх видів доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімумум для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

5.Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2) в дохід держави - 640 шістсот сорок) грн. 00 коп. судового збору.

6.Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2) в дохід держави - 640 шістсот сорок) грн. 00 коп. судового збору.

7.Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному обов'язковому виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м.Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В. Круглікова