Номер провадження 22-ц/775/697/2017
Головуючий у 1 інстанції Фоміна Ю.В. Доповідач Біляєва О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Біляєвої О.М.,

суддів Кішкіної І.В., Папоян В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 06 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, обґрунтовуючи вимоги тим, що 22 серпня 2015 року о 10 годині 00 хвилин у м. Краматорську сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю автомобіля М-2715, реєстраційний номер Б7735ДЦ, яким він керував, та автомобіля марки ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1

Унаслідок цієї ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_1, водій автомобіля М-2715 отримав тілесні ушкодження, а транспортний засіб - механічні пошкодження.

Вина відповідача ОСОБА_1 підтверджується постановою Краматорського міського суду від 15 вересня 2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки ВАЗ 2108 була застрахована у приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія», яке прийняло рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 9261 грн. 65 коп.

ОСОБА_2 просив стягнути на його користь з ОСОБА_1 вартість відновлювального ремонту 14074 грн. 59 коп., франшизу 1000 грн., витрати на лікування 7854 грн. 21 коп.; у відшкодування моральної шкоди 30000 грн.; зі страхової компанії - вартість відновлювального ремонту 30000 грн. (ас. 3-6 т. 1).

У жовтні 2016 року ОСОБА_3, який є власником автомобіля М-2715, предявив до суду позов до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» та ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

З урахуванням уточнення позовних вимог, ОСОБА_3 просив стягнути на його користь з ОСОБА_1 вартість відновлювального ремонту 22037 грн., франшизу 1000 грн.; з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» - вартість відновлювального ремонту 22037 грн. (ас. 130-132, 195-197 т. 1).

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 19 жовтня 2016 року позови обєднані в одне провадження.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 06 березня 2017 року позови задоволені частково:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування майнової шкоди 85 грн. 50 коп., моральної шкоди 15000 грн., понесені судові витрати 1102 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у відшкодування майнової шкоди 18863 грн. 18 коп., понесені судові витрати 551 грн. 20 коп.

У решті позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заявлених до неї вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування скарги зазначила, що не згодна з висновком суду про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 у розмірі 15000 грн, оскільки визначений розмір не відповідає вимогам розумності і справедливості при завданій майновій шкоді 85 грн 50 коп. При цьому суд не урахував, що позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди.

Суд зробив помилковий висновок, що сплачені нею у рахунок відшкодування майнової шкоди грошові кошти у сумі 2000 грн, не є частиною відшкодування майнової шкоди.

Крім того, при визначенні розміру майнової шкоди суд не дослідив і не дав належної оцінки експертному дослідженню № Б77/35.09.15 від 28 вересня 2015 року, що призвело до неправильного визначення стягнутої на користь ОСОБА_3 суми. Суд безпідставно відмовив у задоволенні вимог до страхової компанії, яка повинна здійснити страхову виплату. Разом з тим, за відсутності позовної вимоги про відшкодування майнової шкоди стягнув таку шкоду з особи, яка подала апеляційну скаргу.

У судовому засіданні ОСОБА_4, який є представником ОСОБА_1, підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились; про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується телефонограмами від 16 травня 2017 року №№ 1885, 1886, 1888 (ас. 59, 60, 62, 63). Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Суд першої інстанції встановив, що 22 серпня 2015 року у м. Краматорську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля М-2715, реєстраційний номер Б7735ДЦ, яким на відповідній правовій підставі керував ОСОБА_2 та який належить ОСОБА_3.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, а транспортний засіб, яким він керував, - механічні пошкодження.

Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 15 вересня 2015 року винною у вчиненні вказаної ДТП визнано ОСОБА_1, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія» (далі ПрАТ «УОСК»). Відповідно до полісу від 13 вересня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 і ПрАТ «УОСК», цивільно-правова відповідальність водія перед третіми особами була застрахована з лімітом 50000 грн за майнову шкоду, заподіяну третім особам. Розмір франшизи складає 1000 грн (ас. 9-10, 219 т. 1).

Згідно зі звітом № Б77/35.09.15 про визначення розміру матеріального збитку від 28 вересня 2015 року (ас. 81-101 т. 1), ринкова вартість транспортного засобу М-2715, реєстраційний номер Б7735ДЦ, складає 15429 грн 65 коп.; вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу становить 34221 грн. 01 коп.; розмір матеріального збитку, завданого власнику цього автомобіля, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 0,7 становить 15429 грн 65 коп. При цьому субєкт оціночної діяльності виходив з розрахунку, що вартість матеріального збитку, завданого власнику цього автомобіля, становить: (13499 грн 16 коп. + 4720 грн 17 коп. + 16001 грн 68 коп.) х 0,7, де: 13499 грн 16 коп. вартість ремонтних робіт; 4720 грн 17 коп. вартість матеріалів; 16001 грн 68 коп. вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту; 0,7 коефіцієнт фізичного зносу.

Вартість утилізації автомобіля М-2715, реєстраційний номер Б7735ДЦ, станом на 28 вересня 2015 року складає 5168 грн (ас. 102-112 т. 1).

Страховиком ПрАТ «УОСК» було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 9261 грн. 65 коп., проте сума не виплачена (ас. 137 т. 1).

15 травня 2016 року субєктом оціночної діяльності ОСОБА_5 проведено авто-товарознавче дослідження транспортного засобу М-2715, реєстраційний номер Б7735ДЦ, згідно з яким вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 45074 грн 59 коп.; вартість майнової шкоди, завданої володільцю автомобіля, - 18863 грн 18 коп. При цьому субєкт оціночної діяльності виходив з розрахунку, що вартість матеріального збитку, завданого власнику цього автомобіля, дорівнює ринковій вартості авто (ас. 12-30 т. 1).

Задовольняючи позови частково, суд виходив з того, що позовна вимога про стягнення зі страхової компанії невиплаченої страхової суми 9261 грн 65 коп. не була предявлена; відповідальність за завдану майнову шкоду в сумі 18863 грн 18 коп. покладається на винну особу, яку остання має сплатити на користь власника пошкодженого авто. Витрати на лікування, понесені ОСОБА_2, підтверджені на суму 85 грн 50 коп.

Суд дійшов висновку, що 15000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_2 ушкодженням здоровя внаслідок винних дій відповідача ОСОБА_1, є достатньою сатисфакцією.

Однак повністю погодитись з висновком суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За правилом пункту першого частини першої ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-ІV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( далі Закон № 1961-ІV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, повязаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-ІV. Тобто, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідні розяснення викладені у пункті 15 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Установивши, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки; цивільно-правова відповідальність винної особи була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія», до якого предявлені позови; суд першої інстанції з порушенням норм матеріального і процесуального права дійшов висновку, що позовні вимоги до цього відповідача не підлягають задоволенню, а відповідальність по відшкодуванню завданої майнової шкоди покладається лише на винну особу.

У звязку з цим колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди. Рішення в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_2 до відповідачів про відшкодування майнової шкоди (вартості відновлювального ремонту) позивачем не оскаржено, отже, його законність й обґрунтованість апеляційний суд відповідно до вимог статті 303 ЦПК України не перевіряє.

Матеріалами справи підтверджується, що ПрАТ «УОСК» прийняло рішення про здійснення страхового відшкодування, але не здійснило виплату. Ця обставина сторонами у справі не оспорюється, підтверджується уточненою позовною заявою ОСОБА_3 (ас. 195-197 т. 1).

Положенням п. 34.2 ст. 34 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно із п. 34.3 ст. 34 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо представник страховика (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.

Так, керуючись вимогами законодавства, ПрАТ "УОСК" протягом 10 робочих днів, 25 серпня 2015 року, направило осіб, для визначення розміру шкоди.

При цьому позивач ОСОБА_3 погодився з переліком пошкоджень, зазначених експертом, підписавши акт огляду транспортного засобу (ас. 88-90 т. 1).

Рішення страховика про здійснення страхового відшкодування у сумі 9261 грн 65 коп. страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку оскаржено не було.

Апеляційний суд визнає, що страхове відшкодування в розмірі 9261 грн 65 коп., хоча і не перевищує ліміту відповідальності, проте визначено відповідно до зазначеного Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та умов договору страхування. Зазначена сума стягується зі страхової компанії на користь ОСОБА_2

Разом з тим, ОСОБА_1, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана в порядку, передбаченому ст. 1194 ЦК України, сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), тобто, 6168 грн (15429 грн 65 коп. - 9261 грн 65 коп.).

При цьому колегія суддів погоджується з розміром матеріального збитку 15429 грн 65 коп. на момент пошкодження транспортного засобу, що визначений у звіті № Б77/35.09.15 від 28 вересня 2015 року (ас. 81-101 т. 1).

Підстави для урахування дослідження від 15 травня 2016 року (ас. 17зв. т. 1), у якому також визначений розмір матеріального збитку на час дорожньо-транспортної пригоди, апеляційним судом не встановлені. Проте суд першої інстанції не навів відповідних мотивів, з яких він відхилив первинний звіт та визнав належним доказом додане до позовної заяви ОСОБА_2 авто-товарознавче дослідження транспортного засобу від 15 травня 2016 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не урахував сплачену ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 2000 грн. саме на відшкодування майнової шкоди, є необґрунтованими. Відповідачем на порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів (розписка, фіскальний чек, платіжне доручення тощо) на підтвердження цієї обставини. Розпорядження позивачами грошовими коштами на власний розсуд не свідчить про факт відшкодування майнової шкоди.

У судовому засіданні апеляційного суду представник особи, яка подала апеляційну скаргу, також пояснив, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 (відшкодування майнової шкоди у розмірі 2000 грн.), письмовими доказами не підтверджуються.

Щодо відшкодування майнової шкоди ОСОБА_2, то суд першої інстанції правильно установив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, відтак, документально підтверджені витрати у сумі 85 грн. 50 коп. на лікування підлягають відшкодуванню винною особою.

Висновок суду відповідає обставинам справи і не спростовується доводами апеляційної скарги.

Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, закріплено у статті 23 ЦК України.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження,у звязку з цим знаходився на лікуванні. Отже, суд зробив обґрунтований висновок, що фізична особа перенесла душевні та фізичні страждання, що вимагало додаткових зусиль для організації життя.

Ураховуючи, що факт ушкодження здоровя сам по собі свідчить про завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки моральну шкоду, що виражається у фізичному болі і стражданнях, не можна визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем ОСОБА_2 факту заподіяння моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром компенсації на відшкодування моральної шкоди, який відповідає вимогам розумності і справедливості, не є надмірним та кореспондує глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв'язку із порушенням його прав, а також відповідає поведінці завдавача шкоди.

Компенсація моральної шкоди проводиться незалежно від відшкодування майнової шкоди. Факт завдання майнової шкоди та її розмір не впливає як на можливість вимагати компенсації моральної шкоди, так і на розмір відшкодування завданої моральної шкоди.

Отже, доводи скарги про невідповідність розміру компенсації на відшкодування моральної шкоди розміру завданої майнової шкоди слід відхилити як такі, що не ґрунтуються на законі.

У звязку зі скасуванням рішення в частині вирішення вимог ОСОБА_3 апеляційний суд, згідно зі ст. 88 ЦПК України, відповідно змінює розподіл судових витрат.

Крім того, не можна погодитись з висновком суду першої інстанції в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат на користь ОСОБА_2

Так, стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в загальному розмірі 1102 грн. 40 коп., суд мотивував висновок тим, що мінімальний розмір судового збору за подання позовної заяви майнового характеру складає 551 грн. 20 коп., тобто не підлягає зменшенню при відшкодуванні іншою стороною.

Проте суд не урахував розяснення, що містяться у пункті 36 постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно з якими вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI «Про судовий збір»).

Ураховуючи, що вимоги ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди задоволені частково, відтак застосовується вимога пропорційності присудження судових витрат, апеляційний суд змінює оскаржене рішення в частині розподілу судових витрат на користь ОСОБА_2 з 1102 грн. 40 коп. на 557 грн. 21 коп. (судовий збір 551 грн. 20 коп. за вимогами немайнового характеру та судовий збір 6 грн. 01 коп. за вимогами майнового характеру).

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 06 березня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, частково скасувати; в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат змінити.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 у відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 9261 грн. 65 коп. (девять тисяч двісті шістдесят одна грн. 65 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 6168 грн. 00 коп. (шість тисяч сто шістдесят вісім грн. 00 коп.).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 понесені ним витрати по сплаті судового збору 115 грн. 75 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені ним витрати по сплаті судового збору 77 грн. 17 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати в розмірі 557 грн. 21 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.М.Біляєва

Судді І.В.Кішкіна

ОСОБА_6