АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/495/17 Доповідач - Загорський О.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі::

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Ходоровський М. В., Щавурська Н. Б.,

секретар судового засідання - Панькевич Т.І.

за участі - ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 і його представника ОСОБА_4, представника Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" - Ващука Ярослава Сергійовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", ОСОБА_3 про стягнення шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

11.10.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що з вини відповідача ОСОБА_6, 20.08.2016 року, сталася дорожньо транспортна пригода, в якій отримав ушкодження належний позивачу автомобіль Тойота Кемрі.

В добровільному порядку страховик відмовляється виплатити ОСОБА_1 страхове відшкодування, й при цьому внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_3 позивачу завдано моральної шкоди, котра полягає в неможливості користуватися ушкодженим майном протягом тривалого проміжку часу та зміни звичного ритму життя позивача, що зумовили постійні суперечки з страховиком щодо виплати страхового відшкодування.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.03.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, оскільки в матеріалах справи відсутні докази які беззаперечно стверджують заподіяння ОСОБА_3 матеріальної шкоди позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задоволити його позовні вимоги, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що відсутність постанови про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення ДТП не є підставою вважати його не винним в завданні шкоди і суд в такому випадку зобов'язаний опиратись на інші докази у справі.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки і не спростував показів свідків, бо працівники поліції, які були на місці ДТП вказували, що ДТП сталося внаслідок не надання ОСОБА_3 переваги у русі ОСОБА_1

Суд помилково зазначив, що в автомобілі ОСОБА_1 пошкодження знаходяться з права, оскільки на повідомленні про ДТП стрілкою зазначено точку початкового удару з лівої сторони.

Зазначає, що суд першої інстанції необгрунтовано відмовив в стягненні моральної шкоди.

В судовому засіданні ОСОБА_1 і його представник апеляційну скаргу підтримали і навели доводи аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

ОСОБА_1 вказав, що був на головній дорозі, а ОСОБА_3 не надав йому перевагу у русі і працівники поліції які були допитані в судовому засіданні як свідки вказували, що ОСОБА_3 не надав переваги у русі.

ОСОБА_6 і його представник апеляційну скаргу заперечили і навели доводи аналогічні викладеним у поданому запереченні на апеляційну скаргу.

ОСОБА_3 вказав, що ДТП відбулася не на самому перехресті, а на значній відстані від перехрестя і ОСОБА_1 не дотримався дорожніх знаків, які були на перехресті по ходу його руху, зокрема "Обмеження швидкості 50".

Зазначив, що ОСОБА_1 здійснив обгін з правого боку по обочині і підрізав його автомобіль, тому підтвердженням є характер пошкоджень автомобілів - ВАЗ пошкоджений з переду з правого боку, а Тойота пошкоджена ззаду з лівого боку.

Вказав, що при проведенні експертизи пошкоджень він запрошений не був.

Зазначив, що відсутні підстави стягувати моральну шкоду, оскільки ОСОБА_1 ніякого комфорту не втрачав.

На спростування доводів ОСОБА_1 про те, що працівники поліції вказували про вину ОСОБА_3 зазначив, що працівники поліції вказували, що вони не були присутні під час ДТП і пояснень в учасників не брали.

Представник страхової компанії заперечив апеляційну скаргу ОСОБА_1 і підтримав доводи ОСОБА_3

Вказав, що працівники поліції пояснювали, що про ДТП вони дізналися зі слів водіїв.

Зазначив, що в Європротоколі наявні відмітки у відповідних полях, які вказують про вину ОСОБА_1, а свідки підтверджували вірне виконання маневру ОСОБА_3, який проїхав від перехрестя 150 метрів, коли його наздогнав ОСОБА_1

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази які беззаперечно стверджують заподіяння ОСОБА_6 матеріальної шкоди позивачу.

З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погоджується, оскільки висновок достатньо вмотивований і грунтується на матеріалах справи.

Судом встановлено, що 20.08.2016 року близько 20.00 год. в м. Тернополі по вул. Об'їзна сталася ДТП за участі позивача, котрий керував належним йому автомобілем Тойота Кемрі, д.н.з. НОМЕР_1, та відповідача ОСОБА_3, котрий керував автомобілем Ваз 2104, д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 5).

Цивільно - правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія Оранта» - поліс №АІ/9310243, строком дії з 06.05.2016 року по 05.05.2017 року (а.с. 20).

Відповідно звіту про оцінку автомобіля Тойота Кемрі, складеного ДП «Експерт сервіс авто» 23.08.2016 року. вартість матеріального збитку, завданого власнику даного автомобіля в ДТП, складає 10150,16 грн без ПДВ.

На звернення позивача до страхової компанії про виплату страхового відшкодування, листом від 12.09.2016 року, позивача було повідомлено про відсутність підстав до виплати з посиланням на ст. 33.2 та 37.1.3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"

Позивач зазначає, що винними діями ОСОБА_3 йому завдано моральної шкоди, яка полягає в неможливості користуватися автомобілем тривалий час та зміни звичного ритму життя, що зумовили постійні суперечки з страховиком щодо виплати страхового відшкодування. Розмір моральної шкоди позивач оцінив в 10000 грн.

20.08.2016 року на місці ДТП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 склали повідомлення про ДТП («Європротоколу»), у якому в п. 12 відзначили обставини ДТП, з метою пояснення складеної ними ж схеми ДТП.

В п. 12 ОСОБА_3 відзначив п.п.17 «під час порушення знаку переваги», а ОСОБА_1 відзначив п.п. 11 «під час обгону», та 17 «під час порушення знаку переваги» (а.с. 5).

22.08.2016 року в ПАТ НАСК «Оранта» ОСОБА_3 і ОСОБА_1 надали повідомлення про ДТП, в якому містилась інформація, щодо пошкодження транспортного засобу Тойота Кемрі внаслідок ДТП - 20.08.2016 року за участю забезпеченого транспортного засобу ВАЗ - 2104, а також письмові пояснення, щодо обставин скоєння ДТП.

За результатами перевірки матеріалів по ДТП страховою компанією встановлено, що згідно наданих письмових пояснень по факту скоєння ДТП водія ВАЗ - 2104 - ОСОБА_3 - ДТП сталася в результаті вини водія Toyota Camry - ОСОБА_1, а відповідно до поданого повідомлення про ДТП що було надано водієм Toyota Camry - ОСОБА_1, зазначено що ДТП сталася з вини водія ВАЗ - 2104 - ОСОБА_3.

Згідно п. 33.2 ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання ДТП за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про ДТП.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Враховуючи вказане у ОСОБА_3 і ОСОБА_1 були відсутні правові підстави складати Європротокол, оскільки між ними відсутня згода щодо обставин скоєння ДТП, про що свідчать як докази наявні в матеріалах справи так і сам факт звернення ОСОБА_1 з позовом про стягнення завданої шкоди в судовому порядку.

Як вбачається із Європротоколу кожен водій відмітив позначками ті причини ДТП, які на його думку були вірні і виправдовують його дії, а відтак неможливо встановити дійсні обставини справи, на основі яких можна зробити висновок про вину того, чи іншого водія.

Колегією суддів критично оцінюються посилання апелянта на абзац 3 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», оскільки вказаний абзац стосується випадків коли завдана шкода є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, а у нашому випадку позивач вказує в позові, що шкода завдана йому внаслідок дій відповідача.

Критично оцінюються доводи апеляційної скарги, що працівники поліції ОСОБА_8 і ОСОБА_9, які виїжджали на місце ДТП, будучи допитані як свідки підтвердили вину ОСОБА_3 з наступних підстав:

Згідно звукозапису судового засідання від 03.02.2017 року ні ОСОБА_8 ні ОСОБА_9 не вказували, що в ДТП винен саме ОСОБА_3;

як ОСОБА_8 так і ОСОБА_9 зазначали про наявність між учасниками ДТП спору-суперечки, щодо того, хто винен в ДТП;

свідки вказали, що учасники ДТП заповнили кожен свою частину Європротоколу.

Колегія суддів зауважує, що до компетенції працівників поліції, які виїхали на місце ДТП не входить вирішувати питання вини того чи іншого учасника ДТП, оскільки вирішення таких питань віднесено згідно КУпроАП до компетенції суду, а відтак працівники поліції і не могли робити жодних висновків про вину, того чи іншого учасника ДТП.

Критично оцінюються і доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_10 не міг тривалий час користуватися своїм автомобілем, оскільки відсутні докази про те, що внаслідок пошкоджень автомобіль не міг здійснювати рух.

Відсутні докази і того, що автомобіль з тих чи інших причин тривалий час перебував у ремонті.

Колегія суддів зауважує, що за відсутності вини відповідачів у завданні ДТП то відповідно і відсутня правові підстави стягувати моральну шкоду завдану внаслідок цього ДТП.

В п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10.02.2010 року вказано, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України саме апелянт повинен довести належними доказами обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, що ним зроблено не було.

У відповідності до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вказане, матеріали справи, подані докази, колегія суддів приходить до переконання, що рішення постановлено у відповідності до чинних норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді