Справа № 215/4498/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2017 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

в складі: головуючого - судді Квятковського Я.А.

за участю секретаря Пономаренко М.В.

згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в обовязковій частині спадщини за заповітом та визначення частини приватної власності; треті особи завідувач Криворізької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_3, приватний нотаріус ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИВ:

24.10.2016 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності в обовязковій частині спадщини за заповітом та визначення частини приватної власності, який уточнений 10.10.2017 року.

В обгрунтування вказував, 21.02.1954 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_5, яка після одруження взяла прізвище ОСОБА_1. Проживали разом у ІНФОРМАЦІЯ_1, яка знаходилася в їх спільній сумісній власності. 22.02.2013 року ОСОБА_6 померла. Його джурина від першого шлюбу мала сина - ОСОБА_2, який на момент смерті ОСОБА_6 проживав у Росії, та звязок з ними не підтримував. Так як на момент смерті його дружини, він проживав разом з нею, та фактично прийняв спадщину, але не отримував у її нотаріуса, бо не було такої необхідності. В 2015 році, через свій вік, він став замислюватися щоб укласти зі своїєю знайомою договір довічного утримання, однак через те, що він не отримував у нотаріуса свідоцтва про право власносіт через спадкування це виявилося зробити неможливим. Після того, він для переоформлення на себе квартири почав збирати документи, які були необхідні для отримання спадщини після дружини, а саме 1/2 частки квартири, що лишилася після неї. В 2016 році, він звернувся до приватного нотаруса ОСОБА_7, однак при перевірці реєстрів виявилось, що його померла дружина потайки від нього в 2005 році заповіла своє майно синові ОСОБА_2, який на теперішній час проживає у Російській Федерації, та звернувся до нотаріуса в Криворізьку районну державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, однак з 2013 року свідоцтво про спадщину не отримував. Через свого представника, він звернувся до нотконтори, однак було відмовлено по причинам, що він повинен особисто звернутися до нотаріуса. Потім знову звернувся, де виявилося, що йому не можуть видати обовязкову частку спадщину, що складає 1/4 від 1/2 частки вказаної квртири, так як нотаріус не може видати її без оригіналу заповіту виданий у 2005 році приватним нотаріусом ОСОБА_4, та оригінал якого знаходиться у ОСОБА_2

Позивач в судове засідання не зявився, в наданій суду письмовій заяві просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх в повному обсязі задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_8 в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач зареєстрований за адресою: Російська Федерація, Сахалинська область, м. Холмск, вул. Лівадних, 32/8, проте в судові засідання призначені на 01.06.2017 року та 19.06.2017 року Холмським міським судом Сахалинської області Російської Федерації не зявився, про час, день та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Третя особа - завідувач Криворізької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_3, в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_4, в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 27.02.1976 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб (а.с. 68), після укладання шлюбу прізвище ОСОБА_5 - ОСОБА_1.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є рідним сином ОСОБА_6 (а.с. 67).

Згідно свідоцтва про право власності на житло квартира, яка знаходиться в м.Кривому Розі по вул. Чарівна, 25/7, належала на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с. 18).

22.02.2013 року ОСОБА_6 померла, згідно свідоцтва про смерть (а.с.69).

Правовідносини регулюються ст.ст.60 СК України та ст.ст.370, 372 ЦК України, згідно норм яких - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У разі виділу частки в натурі із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. В разі поділу вказаного майна між співвласниками вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, або законом.

Таким чином суд проводить виділ в натурі частки із спільного сумісного майна, або поділ вказаного майна, тільки при наявності спору між співвласниками про розмір часток, а не в разі їх смерті, тому встановити частки в праві спільної сумісної власності, що ОСОБА_1 належить та ОСОБА_6, померлій 22.02.2013 року, належало при житті на праві власності по 1/2 частині спірної квартири кожному.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ч.1 ст.1233 ЦК України).

У даному випадку після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на 1/2 частину спірної квартири, спадкоємцями першої черги за закону після якої є її чоловік ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 - відповідач, частки яких у спадщині є рівними і становлять 1/2.

Згідно заповіту від 31.10.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4, ОСОБА_6 на випадок її смерті: належну їй частину квартири, що знаходиться у м.Кривому Розі за адресою: вул. Косигіна (Чарівна)АДРЕСА_1, а також предмети домашньої обстановки та вжитку, а саме: килим червоний, диван коричневий, шафа, стіл обідній, заповіла ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 71). Тобто внаслідок даного заповіта позивача позбавлено обовязкової частки на спадщину.

Як випливає з положень ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. У разі смерті особи, яка була позбавлена права на спадкування, до смерті заповідача, позбавлення її права на спадкування втрачає чинність. Діти (внуки) цієї особи мають право на спадкування на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Так судом встановлено, що на час смерті ОСОБА_6 її чоловік ОСОБА_1 мав вік 75 повних років, і мав погіршений стан здоровя (а.с.11, 120-123), тобто він був непрацездатною особою, проживав спільно з ОСОБА_6 (а.с13), отже з урахуванням вимог ст. 1241,1261 ЦК України мав право на обов'язкову частку у спадщині після померлої дружини як спадкоємець першої черги за законом.

Згідно до письмової відповіді нотаріуса, після смерті ОСОБА_6, померлої 22.02.2013 року, з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся син померлої ОСОБА_2 22.06.2013 року, а також з заявою про видачу свідоцтва спадкоємцю, який прийняв спадщину, звернувся чоловік померлої ОСОБА_1 19.10.2016 року, до Шостої Криворізької державної нотаріальної контори (а.с.54). Свідоцтв про право на спадщину не видавалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Як визначено ВССУ в листі №16.05.2013 № 24-753/0/4-1, та постанові Пленуму ВСУ про судову практику у справах про спадкування - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, зокрема в разі відсутності документа який підтверджує право власності.

Відповідно до п.7 листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" захист права на обов'язкову частку в спадщині може здійснюватись шляхом пред'явлення вимог про визнання права на обов'язкову частку в спадщині (ст. 1241 ЦК), перерозподіл спадщини (ст. 1280 ЦК), визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину (ст. 1301 ЦК). Спадкування обов'язкової частки в спадщині здійснюється на підставах встановлених законом, шляхом прийняття спадщини в порядку, передбаченому статтями 1268 - 1269 ЦК. Право на обов'язкову частку в спадщині не залежить від змісту заповіту, отже рішення суду про визнання недійсним заповіту в частині, що порушує права спадкоємця на обов'язкову частку в спадщині, не вимагається. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на обов'язкову частку в спадщині зазначена відмова може бути оскаржена до суду в порядку позовного провадження.

Отже, суд вважає, що право позивача, який був непрацездатний на час смерті спадкодавця та проживав спільно з останнім, на обовязкову частку в спадщині порушено і підлягає захисту в судовому порядку. Тому слід визнати за позивачем право власності на обовязкову частку в спадщині - 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 - як за спадкоємцем першої черги за законом після дружини ОСОБА_6

Щодо вимог про визнання право приватної власності ОСОБА_1 на 5/8 частину квартири АДРЕСА_2, слід відмовити за відсутності доказів оспорювання чи не визнання даної частини спірної квартири.

З урахуванням викладеного, на підставі ст. 60 СК України, ст. ст. 1220, 1223, 1235, 1241, 1258, 1261,1267, 1268 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 10, 27, 31, 60, 61, 130, 209 ч.3, 213-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити, що ОСОБА_6, померлій 22.02.2013 року, належало при житті на праві власності, і ОСОБА_1 належить на праві власності, кожному з них, по 1/2 частині квартири АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири, розташованої за адресою: м.Кривий Ріг, вул. Чарівна, 25/7, як на обовязкову частку в спадщині, в порядку спадкування за законом після дружини ОСОБА_6, померлої 22.02.2013 року.

В іншій частині позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене особами, які беруть участь у справі до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-и денний строк з дня його проголошення. Особа, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: