Провадження № 2/641/888/2017 Справа № 641/3781/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Боговського Д.Є.

за участю секретаря Бєлової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основянському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_3, про поновлення попереднього юридичного стану, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням зміни позовних вимог просила поновити її право на проживання на користування квартирою № 22 по пр. Маршала Жукова,12-В в м. Харкові.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з січня 2000 року постійно проживала разом із ОСОБА_4 в належній йому на праві власності квартирі АДРЕСА_1. 29.11.2011 ОСОБА_4 помер, після його смерті до травня 2013 року вона продовжувала проживати в цій квартирі та сплачувати комунальні платежі, однак у квітні 2013 року змушена була лягти на стаціонарне лікування до лікарні, після повернення з якої у травні 2013 року не змогла потрапити до квартири, оскільки вхідні замки були змінені невідомими їй особами. В подальшому нею було з'ясовано, що існує заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2012 року про її виселення із зазначеної квартири. Про ухвалення заочного рішення їй не було відомо, оскільки присутньою при розгляді справи вона не була, під час його виконання виконавчою службою, коли з квартири були винесені її речи, вона знаходилася на стаціонарному лікуванні. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2014 року за її заявою заочне рішення було скасовано, а 25 лютого 2014 року за заявою представника позивача позов ОСОБА_2 до неї було залишено без розгляду. Посилаючись на те, що вона була виселена з квартири, яка для неї є єдиним житлом, на виконання заочного рішення суду, яке в подальшому було скасовано, позивач просила поновити її право на проживання у вказаній квартирі, яке існувало до ухвалення Комінтернівським районним судом м. Харкова заочного рішення від 19 грудня 2012 року.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та ухвалення у справі рішення.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності із зазначенням, що він не є власником спірної квартири.

Представник третьої особи - Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основянському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_5 у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.

Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31.05.2012 у справі № 2020/2682/2012 визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого 29.11.2011; рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно прийнято 20.08.2012.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.12.2012 у справі № 2020/12526/2012 усунуті перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 права користування та розпорядження своїм майном та виселено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири №22 по пр.. Маршала Жукова,12-В в м. Харкові.

22.11.2013 за договором купівлі-продажу, посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_6, ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 своє право власності на квартиру № 22 по пр.. Маршала Жукова,12-В в м. Харкові; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнято 22.11.2013.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.02.2014 у справі № 641/1052/14-ц заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.12.2012 скасовано.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.02.2014 у справі № 2020/12526/2012 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення залишено без розгляду за клопотанням позивача.

Позивач ОСОБА_1, посилаючись на ч. 2 ст. 9 Житлового кодексу Української РСР, вважає, що її було обмежено у праві користування жилим приміщенням та незаконно виселено із займаної нею квартири.

Суд не може погодитися із позицію позивача ОСОБА_1 з наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

При цьому, згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном.

ОСОБА_2 був власником квартири № 22 по пр.. Маршала Жукова,12-В в м. Харкові з 20.08.2012 до моменту її продажу ОСОБА_3, який є її власником з 22.11.2013 і до теперішнього часу.

Судом встановлено, що ані ОСОБА_2, ані ОСОБА_3 не надавали згоди на користування та проживання ОСОБА_1 у спірній квартири, її право на проживання та користування квартирою № 22 по пр.. Маршала Жукова,12-В в м. Харкові не підтверджено належними та допустимими доказами, порушення її прав відповідачем ОСОБА_2 не підтверджено жодними доказами.

Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статті 58-59 ЦПК України визначають належність та допустимість доказів. Належними є докази, які містять інформації щодо предмета доказування, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Також обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

За таких обставин суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до судової палати апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова шляхом подачі у 10-ти денний термін апеляційної скарги або в порядку ч. 1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_7