Справа № 361/5745/16-ц
Провадження № 2/361/380/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 травня 2017 року Броварський міськрайонний суд Київської області

у складі: головуючого - судді Селезньовій Т.В.,

при секретарі - Зотовій В.М.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ» про визнання договору іпотеки недійсним,

за позовом третьої особи ОСОБА_2 з самостійними вимогами на предмет спору до ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ», ОСОБА_1 про визнання договору іпотеки недійсним, треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_4 «ОСОБА_4 регіонального розвитку», ОСОБА_5,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним договір іпотеки, укладений 5 грудня 2006 року між ОСОБА_4 Банком «ОСОБА_4 регіонального розвитку» (іпотеко держателем) і ОСОБА_2 (іпотекодавцем), з підстав, передбачених у ч.1 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України, а саме з тих підстав, що при його укладенні були порушені вимоги закону, зокрема ст.65 СК України, щодо наявності згоди дружини на укладення даного договору, який укладався відносно майна і майнових прав, що перебували у спільній сумісній власності подружжя; натомість в даному випадку при укладенні договору іпотеки вона, ОСОБА_1, не надавала нотаріально посвідченої згоди. Крім того даний договір на думку позивача підлягає визнанню недійсним з тих підстав, що порушено вимоги ст.5 закону «Про іпотеку» в редакції, чинній на день укладення даного договору, згідно якої закон не передбачав у якості предмету іпотеки майнові права, натомість за оспорюваним договором в іпотеку були передані майнові права на квартиру у будинку, що будується, а не конкретно визначене нерухоме майно. Про дане порушення вона дізналась лише в 2016 році, коли чоловік звернувся за юридичною консультацією, тому вважає, що строк позовної давності вона не пропустила. Позов подано 5.10.2016р.

Третя особа ОСОБА_2 (іпотекодавець) заявив самостійні вимоги на предмет спору, у поданому ним позові просив суд визнати недійсним даний договір іпотеки, укладений 5 грудня 2006 року між ним і ОСОБА_4 Банком «ОСОБА_4 регіонального розвитку» на забезпечення договору кредиту від 5.12.2006р.. Договір просить визнати недійсним з тих підстав, що він укладений з порушенням ст.5 закону «Про іпотеку» в частині визначення предмету іпотеки (майнові права на квартиру) - оскільки в чинній на день укладення договору редакції даної норми закону не передбачалась можливість і відповідно було заборонено передачу в оренду майнових прав на нерухоме майно, що такі зміни до закону були внесені лише з 2008року. Про дане порушення закону він дізнався лише в 2016 році, коли після звернення стягнення на належну йому квартиру він звернувся за юридичною консультацією, тому вважає, що не пропустив строку позовної давності, який на його думку розпочав перебіг саме з дати, коли він , отримавши юридичний висновок спілки столичних адвокатів, дізнався про допущене при укладенні договору порушення закону. Позов подано 2.12.2016р..

Відповідач ТОВ «КК Гарант» позови не визнав, посилаючись на те, що договір іпотеки був укладений законно, без будь-яких порушень, в тому числі сімейного законодавства і ст.5 закону «Про іпотеку», в договорі зазначено предмет іпотеки майнові права та обєкт нерухомого майна, яке стане власністю іпотекодавця після укладення цього договору, з зазначенням конкретної квартири (її адреси та площі). Згода позивачки - дружини іпотекодавця - була, порушень з даного приводу допущено не було. Обидва позивачі достовірно знали про укладення даного договору, про предмет іпотеки, тобто про майно, яке за даним договором передавалось в іпотеку, і що саме на придбання даної квартири на стадії її будівництва видавався кредит. У подальшому, після оформлення іпотекодавцем права власності на створене майно (квартиру) , з ним 10.04.2008р. було укладено додатковий договір до договору іпотеки, який так само відповідає вимогам закону і в якому на той час вже було конкретно визначено предмет іпотеки - обєкт нерухомого майна - квартиру, належну іпотекодавцю на праві власності. Також відповідач подав заяву про застосування позовної давності, вважає, що перебіг позовної давності у даному випадку розпочався саме з укладення договору, про що достовірно позивачам було відомо, і що у даному випадку строк позовної давності позивачами пропущений без поважних причин.

Треті особи Приватний нотаріус ОСОБА_3, ОСОБА_4 «ОСОБА_4 регіонального розвитку», ОСОБА_5 викликались неодноразово, до суду не з'явились, пояснень з приводу даних позовів не надали.

З пояснень сторін, і дані обставини ними не заперечуються, встановлено, що 5.12.2006р. між ОСОБА_4 Банком «ОСОБА_4 регіонального розвитку» і ОСОБА_2 укладено кредитний договір і іпотечний договір. За кредитним договором від 5.12.2006р. кредит надавався на придбання саме того обєкту нерухомого майна, який передавався в іпотеку.

10.04.2008р. між тими самими сторонами був укладений додатковий договір до іпотечного договору.

У подальшому право вимоги за кредитним договором і права за іпотечним договором набув відповідач ТОВ «КК Гарант».

13.10.2015р. ТОВ КК «Гарант» направляв вимогу позивачам щодо сплати заборгованості за кредитним договором та повідомлення про наявність права та наміру у разі не виконання вимоги звернути стягнення на предмет іпотеки.

На даний час відбулось звернення стягнення на квартиру, визначену у додатковому договорі від 10.04.2008р. предметом іпотеки , на користь відповідача. Вказана квартира перейшла у власність третій особі ОСОБА_6

Згідно оспорюваного позивачем і третьою особою Іпотечного Договору №027/Д39461 від 5 грудня 2006 року між ОСОБА_4 Банком «ОСОБА_4 регіонального розвитку» (іпотекодержателем) і ОСОБА_2 (іпотекодавцем), - предмет іпотеки в ньому визначений наступним чином:

згідно п.1.2. договору - в іпотеку за цим договором передаються майнові права та обєкт нерухомого майна, яке стане власністю іпотекодавця після укладення цього договору, а саме: однокімнатна, виправлене на двокімнатна (дане виправлення оговорене в кінці договору) квартира №117 за адресою Київська область, місто Бровари, вулиця Постишева, 1-В , загальною площею 87,93 кв.м, житловою площею 40,11кв.м. , що надалі іменується предмет іпотеки. Плановий строк передачі будинку під заселення 1У квартал 2007 року. Права на предмет іпотеки підтверджуються Договором про резервування квартири від 9.11.2006р. між іпотекодавцем і ТОВ «ІБК «Місто» і договором купівлі-продажу цінних паперів від 9.11.2006р. між іпотекодавцем і іпотекодержателем. Після завершення будівництва і оформлення права власності іпотекодавця вищезазначена квартира залишається предметом іпотеки відповідно до умов цього договору; всі поліпшення, перепланування перебудови предмету іпотеки включаються до предмету іпотеки. Предмет іпотеки є спільною сумісною власністю та заставляється за письмовою згодою другого з подружжя відповідно до ст.65 СКУ. В пункті 1.3 договору визначена заставна вартість предмету іпотеки. Згідно п.1.1 договору даним договором забезпечується виконання позичальником- іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором № 27/10-7211 від 5.12.2006р. та додатковими угодами до нього, що укладатимуться сторонами, за яким іпотекодержатель надав іпотекодавцю кредит 56000 доларів США .

Нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_1 від 5.12.2006р., дружина іпотекодавця надала згоду на іпотеку її чоловіком ОСОБА_2 за його зобовязаннями квартири за будівельним номером №117, що стане власністю в майбутньому , за адресою Київська область, місто Бровари, вулиця Постишева, 1-В, за заставною ціною на його розсуд, під забезпечення кредитного договору від 5.12.2006р., укладеного з АБ «ОСОБА_4 регіонального розвитку».

10.04.2008 р. між ОСОБА_4 Банком «ОСОБА_4 регіонального розвитку» (іпотекодержателем) і ОСОБА_2 (іпотекодавцем) укладено додатковий договір №1 до іпотечного договору №027/Д39461 від 5.12.2006р. в п.1 сторони домовились п.1.2 договору викласти в наступній редакції: п.1.2- в іпотеку за цим договором передається обєкт нерухомого майна, що належить іпотекодавцю на праві приватної власності , а саме: двокімнатна квартира №123 за адресою Київська область, місто Бровари, вулиця Постишева, 1-В, загальною площею 87 кв.м, житловою площею 40,20кв.м., що надалі іменується предмет іпотеки. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 6.02.2008р. , виданого виконком омом Броварської міської ради… Предмет іпотеки є спільною сумісною власністю подружжя та передається в іпотеку за письмовою згодою другого з подружжя відповідно до ст.65 СКУ, що викладена на заяві, посвідченій нотаріусом. П.2 договору - даний договір є невід'ємною частиною іпотечного договору №027/Д39461 від 5.12.2006р. Всі інші умови договору залишаються без змін.

Нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_1 від 10.04.2008р., дружина іпотекодавця надала згоду на підписання додаткового договору №1 до іпотечного договору від 5.12.2006р. її чоловіком ОСОБА_2 у звязку з передачею в іпотеку двокімнатної квартири №123 за адресою Київська область, місто Бровари, вулиця Постишева, 1-В, за його зобовязаннями за заставною ціною та на умовах на його розсуд, під забезпечення кредитного договору від 5.12.2006р. та додаткових угод до нього, укладених з АБ «ОСОБА_4 регіонального розвитку». Даний правочин відповідає інтересам сім'ї і укладення цього договору відповідає спільному волевиявленню подружжя.

Позивачем суду у якості доказу надано Юридичний висновок «Спілки столичних адвокатів» від 15.09.2016р. , предмет аналізу - кредитний договір № 27/10-7211 від 5.12.2006р., додаткові угоди до нього, іпотечний договір №027/Д39461 від 5.12.2006р., додаткова угода №1 від 10.04.2008р. до іпотечного договору №027/Д39461, Договір поруки від 5.12.2006р., замовник ОСОБА_1;

згідно даного Висновку, розділ 2, допущено порушення положень Сімейного Кодексу, зокрема у тому, що відсутні документи, що підтверджують наявність згоди дружини (ОСОБА_1) на укладення ОСОБА_2 договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що може бути підставою для визнання недійсним іпотечного застереження про задоволення вимог іпотекодержателя по іпотечному договору від 5.12.2006р.;

розділ 3, - на час укладення іпотечного договору 5.12.2006р. стаття 5 закону «про іпотеку» не визначала майнові права як предмет іпотеки; майнові права на обєкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із законом від 25.12.2008р. №800-У1, яким були внесені відповідні зміни до закону Про іпотеку, що є підставою для визнання недійсним цього договору за ст.ст.203,215 ЦКУ.

Спірні правовідносини (щодо укладення договору іпотеки) врегульовані Цивільним кодексом України, Законом України «Про заставу» , Законом України «Про іпотеку».

Станом на день укладення оспорюваного договору Закон «Про іпотеку» діяв в редакції законів № 3201-1У із останніми змінами за законом № 3480-IV 23 лютого 2006 року.

Згідно Закону про іпотеку в редакції, чинній на день укладення договору, стаття 1 - визначення термінів, - нерухоме майно (нерухомість) - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці і невід'ємно пов'язані з нею, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Застава … майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом; (абзац другий статті 1 із змінами, внесеними згідно із Законом України від 15.12.2005 р. N 3201-IV)

Згідно Закону «Про іпотеку» із змінами , внесеними Законом N 800-VI від 25.12.2008, стаття 1 - визначення термінів, - нерухоме майно (нерухомість) - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці і невід'ємно пов'язані з нею, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Застава … майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом; (даний абзац статті 1 в редакції зі змінами, внесеними згідно із Законом N 3201-IV від 15.12.2005 ). Об'єкт незавершеного будівництва - об'єкт будівництва, на який видано дозвіл на будівництво, понесені витрати на його спорудження та не прийнятий в експлуатацію відповідно до законодавства; (абзац доповнено згідно із Законом N 800-VI від 25.12.2008).

Згідно Закону про іпотеку в редакції, чинній на день укладення договору, стаття 5 предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов:

нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація;

нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення;

нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотек також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

Дана частина статті 5 Закону «Про іпотеку» згідно Закону N 800-VI від 25.12.2008 була доповнена і викладена у такій редакції: Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку не залежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору. ( в редакції Закону N 800-VI від 25.12.2008).

Згідно статті 6 закону про іпотеку в редакції, чинній на день укладення договору, і закону в редакції зі змінами , внесеними Законом N 800-VI від 25.12.2008, а також згідно ст.578 ЦК України, - Майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови

виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Згідно Закону про іпотеку в редакції, чинній на день укладення іпотечного договору, і Закону із змінами , внесеними Законом N 800-VI від 25.12.2008, стаття 18 -

Іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови, зокрема: опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер.

У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

У разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно.

Згідно статті 19 Закону - Зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають

нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку.

Згідно статті 24 Закону - Відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без

необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Згідно Закону України «Про заставу», в тому числі і в редакції, чинній на день укладення іпотечного договору, - стаття 4 - Предметом застави можуть бути майно та майнові права. Предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення. Предметом застави може бути майно, яке стане власністю заставодавця після укладення договору застави.

Відповідно до ст. ст. 546, 572, 575 ЦК України одним з видів забезпечення виконання зобовязання є застава; іпотека є різновидом застави видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до змісту ст. 319 ЦК - власнику належить сукупність права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд і в тому числі право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, другою, третьою статі 203 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства; відповідно до ч.2 ст.203 ЦК - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; відповідно до ч.3 ст203 ЦК - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК - якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, тобто недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані докази у їх сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює дані правовідносини, суд дійшов таких висновків:

Договір іпотеки (іпотечний договір від 5.12.2006р.) був укладений з дотриманням вимог закону до цього виду договорів, відповідає вимогам закону як за своїм змістом, так і за формою (нотаріально посвідчений.

Позивач посилається на порушення закону в частині визначення предмету іпотеки (який на його думку не був передбачений законом). Разом з тим, виходячи з зазначеного у самому договорі предмету іпотеку (предмету, що передається в іпотеку) і зі змісту закону, який визначав предмет іпотеки, суд не вбачає невідповідностей чинному на той час законодавству.

Предмет іпотеки в договорі визначений як «майнові права» на конкретний обєкт незавершеного будівництва (квартира як конкретно визначений і виокремлений обєкт з адресою, номером, площею і точним її місцезнаходженням), що не суперечить статті 5 Закону про іпотеку в чинній на той час редакції, не суперечить Закону про заставу, яким було передбачено можливість і право передачі в заставу майнових прав. Закон про іпотеку в чинній на день укладення редакції не містив прямої заборони на передачу в іпотеку майнових прав на обєкт нерухомості. Передача в заставу (іпотеку) майнових прав , в тому числі на нерухоме майно, яке буде створене і на яке особа, що має майнове право, набуде право власності після його створення, - не суперечить в цілому як змісту статті 5, так і самій суті і юридичній природі даного виду забезпечення зобовязання (застави, і його різновиду - іпотеки). Крім того, в договорі предмет іпотеки визначений як «майнові права та обєкт нерухомого майна, яке стане власністю іпотекодавця після укладення цього договору», - що також не суперечить статті 5 Закону про іпотеку в чинній на той час редакції, а також Цивільному кодексу України.

Таким чином, при укладенні договору сторони дійшли згоди за всіма істотними його умовами, конкретно визначились з приводу предмету договору і з наслідками, з подальшими діями за даним договором.

На підтвердження даних обставин, і на підтвердження саме такого волевиявлення при укладенні договору в 2006 році вказує також той факт, що саме на придбання даного обєкту нерухомості був виданий кредит, зобовязання по поверненню якого забезпечені даним іпотечним договором. А також той факт, що після створення обєкту нерухомого майна, про яке зазначено в іпотечному договорі, сторони уклали додатковий договір , в якому вже конкретно визначили обєкт нерухомого майна, на той час вже створеного і право власності на яке вже набуто іпотекодавцем.

Що стосується вказаної позивачкою ОСОБА_1 другої підстави для визнання договору недійсним посилання позивачки на відсутність її згоди на укладення іпотечного договору і на передачу в заставу вказаного у договорі предмету іпотеки, то такі ствердження не відповідають дійсності, є необґрунтованими, не доведеними позивачкою. При цьому суд виходить з наданих доказів, що спростовують дане ствердження позивачки. Так, сам іподекодатель ОСОБА_2 підтвердив факт наявності згоди дружини. Даний факт підтверджено наявністю її нотаріально посвідченої заяви, поданої в день укладення договору іпотеки її чоловіком. Зміст заяви однозначно свідчить про обізнаність і чітке усвідомлення позивачкою змісту і суті заяви, змісту і суті договору, на укладення якого вона надає згоду, і повного та чіткого розуміння того, що передається в заставу. Більш того, як видно з пояснень позивачки і з наявних доказів та встановлених у суді обставин, - вона усвідомлювала , що вказана квартира набувається за кредитні кошти, і що саме заставою даного майна (яке набувається), забезпечено виконання кредитних зобовязань . Суд також приймає до уваги і ту обставину, що в 2008 році, після оформлення права власності на збудовану квартиру іпотекодавцем було укладено додатковий договір до іпотечного договору з конкретним визначенням предмету іпотеки, і на укладення даного додаткового договору позивачка так само надала письмову і нотаріально посвідчену згоду.

Суд не вбачає інших порушень закону при укладенні даного договору, які б були підставою для визнання даного договору недійсним. Сам той факт, що у статі пятій Закону про іпотеку не було конкретно зазначено такого предмету іпотеки як майнові права на обєкт нерухомості, - не є прямою забороною на передачу в іпотеку майнових прав; закон не містить норми щодо недійсності (нікчемності) договору з таким предметом іпотеки, тому відсутні підстави і для визнання договору нікчемним.

Позивачка і третя особа посилаються на Юридичний висновок спілки адвокатів. Разом з тим, посилання на нібито зазначене у висновку порушення сімейного законодавства щодо відсутності згоди дружини стосувалось аналізу іншого договору. А в судовому засіданні встановлена наявність такої, обовязкової у даному випадку, згоди другого з подружжя. Щодо аналізу норми закону (статі 5 закону про іпотеку), то даний документ є лише думкою групи юристів, не є належним і передбаченим ЦПК доказом, який би міг довести недійсність оспорюваного правочину, не є висновком експертів, і не може розглядатись як висновок спеціалістів, оскільки порушені в ньому питання і висновки стосуються виключно юридичних питань, тому не потребують спеціальних знань в других галузях.

Таким чином, відсутні підстави для визнання іпотечного договору від 5.12.2006р. недійсним як з підстав, зазначених в позовній заяві ОСОБА_1, так і з підстав, зазначених у позовній заяві третьої особи ОСОБА_2 Тому позовні вимоги є необґрунтованими, і у позові ОСОБА_1 та у позові ОСОБА_2 слід відмовити.

Крім того, суд враховує наступне:

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналась або могла дізнатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

І позивачка ОСОБА_1, і третя особа ОСОБА_2 однозначно пропустили строк позовної давності, який у даному випадку почав свій перебіг з дня укладення договору, враховуючи, що ОСОБА_2 є безпосередньо стороною договору, власником предмета іпотеки, і позов заявлений саме з підстав, які конкретно зазначені у тексті договору, і були однозначно відомі іпотекодавцю; а також враховуючи, що ОСОБА_1 про укладення даного договору чоловіком, про характер договору і про предмет, що передається в іпотеку, також однозначно знала. Їх посилання на те, що про допущене порушення вони дізнались лише в 2016 році , тобто вже після звернення стягнення на квартиру шляхом отримання юридичної консультації , не є причиною, що вказує на необізнаність з умовами оспорюваного ними договору і з вказаним у договорі предметом іпотеки. Дана обставина не може розглядатись як поважна причина пропуску строку і як підстава для його поновлення. Також дана обставина не є тою подією, з якої розпочав перебіг строку позовної давності за вимогами про оспорювання даного договору.

Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Згідно ч.4 ст.267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що суд у позові відмовляє, то відсутні підстави для відшкодування понесених позивачем і третьою особою судових витрат у даній справі.

Керуючись ст.4 Закону України «Про заставу», ст.ст.1,5,6,18,19 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 546, 572, 575, 203, 204, 215, 257, 261, 267 ЦК України, ст. 10,11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ», треті особи ОСОБА_2, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_4 «ОСОБА_4 регіонального розвитку», ОСОБА_5, про визнання недійсним Договору іпотеки, укладеного 5 грудня 2006 року між ОСОБА_4 Банком «ОСОБА_4 регіонального розвитку» і ОСОБА_2, відмовити.

У позові ОСОБА_2 до ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ», ОСОБА_1, треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_4 «ОСОБА_4 регіонального розвитку», ОСОБА_5, про визнання недійсним Договору іпотеки, укладеного 5 грудня 2006 року між ОСОБА_4 Банком «ОСОБА_4 регіонального розвитку» і ОСОБА_2, відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення, особами, у відсутності яких рішення проголошено - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Т.В. Селезньова