Категорія 39Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Нікушина В.П.,

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22.03.2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: секретар Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_7, про визнання заповіту недійсним, визнання дій незаконними, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року позивачі звернулись в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 11.12.2007 року секретарем Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_7 було посвідчено заповіт ОСОБА_8, складений у двох примірниках та зареєстрований за №369, відповідно до якого належне останньому майно заповідається на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних долях. Позивач ОСОБА_3 вважає, що таким заповітом його позбавлено права на спадщину за законом на власність його рідного покійного брата, при цьому позивач ОСОБА_2 вважає, що зазначеним заповітом, яким відповідачам передано у власність, в тому числі і будинок по АДРЕСА_1, її позбавлено права на житло, оскільки вона з дитиною на час укладання заповіту проживала та на даний час проживає в даному будинку. В позові зазначено, що обидва примірники заповіту підписані не ОСОБА_8, особу якого секретар сільської ради встановила по недійсному паспорту громадянина України, оскільки у вказаному паспорті не була вклеєна фотокартка у віці 45-ти років, що є підставою для визнання недійсним такого заповіту. Крім того, посилаються на те, що частина тексту в обох примірниках заповіту, яка написана від руки, має суттєві відмінності і не могла бути написана ОСОБА_8, оскільки він перебував в хворобливому стані. Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначають, що посвідчення заповітів посадовими особами в населених пунктах допускається лише, якщо такі населені пункти не обслуговують нотаріуси, а населений пункт - село Широка Гребля, де відбувалось посвідчення відповідного заповіту, відноситься до єдиного Вінницького районного нотаріального округу, який обслуговується Вінницькою районною державною нотаріальною конторою та приватними нотаріусами Вінницького районного нотаріального округу в кількості семи чоловік, а тому, на їх думку, не можна вважати, що такий населений пункт не має нотаріуса, тому з урахуванням уточнених позовних вимог просили визнати нікчемним заповіт ОСОБА_8 від 11.12.2007 року, посвідчений секретарем Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_7, згідно якого передано власність заповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних долях, а дії секретаря Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_7 - визнати незаконними.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.03.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини, а також апеляційна скарга ним підтримана, як представником ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вказавши на її безпідставність та законність і обґрунтованість рішення суду.

Інші сторони судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивачами не доведено невідповідності оскаржуваного заповіту вимогам закону, зокрема: вимогам ч. 1-3, ч. 5 ст. 203, ч. 1 ст. 1257 ЦК України, при цьому доводи позивачів, в переважній своїй частині, стосувались правовідносин, пов'язаних із оспорюваним, а не із нікчемним, правочином, крім того позивачами не доведено незаконність дій секретаря сільської ради при посвідченні заповіту.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1, повторно виданого 05.02.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького районного управління юстиції Вінницької області, ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_7, актовий запис №55.

Відповідно до заповіту від 11.12.2007 року, посвідченого секретарем Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за №369, ОСОБА_8 на випадок його смерті зробив таке розпорядження: все його майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, на що він за законом матиме право і що буде належати йому на момент смерті заповідає: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в рівних частинах. ОСОБА_8 підтверджує, що цей заповіт не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Заповіт складено і підписано у двох примірниках з яких перший зберігається в справах виконавчого комітету Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, а другий видано заповідачу. Як перший так і другий примірник заповіту містять текст дописаний від руки наступного змісту: «Текст заповіту прочитано мною ОСОБА_8 особисто, його зміст та умови відповідають дійсним моїм намірам». Заповіт містить особистий підпис ОСОБА_8, при цьому в тексті самого заповіту зазначається, що заповіт підписаний ОСОБА_8 вдома у зв'язку з хворобою заповідача. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. Другий примірник в оригіналі зберігається в Першій Вінницькій нотаріальній конторі, за адресою: м. Вінниця, вул. Хмельницьке Шосе, 7.

Із спадкової справи №1477/07р до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_8 вбачається, що спадкоємцями, які прийняли у визначеному законодавством порядку спадщину після смерті ОСОБА_8 - є ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Звернувшись в суд, позивачами заявлено вимогу про визнання заповіту недійсним та визнання дій незаконними, обґрунтовану тим, що даним заповітом ОСОБА_2 позбавлено права на житло, в обох примірниках заповіту стоїть підпис не заповідача ОСОБА_8, частина тексту в обох примірниках заповіту, яка написана від руки, має суттєві відмінності і не могла бути написана спадкодавцем, а також в заповіті відсутні відомості щодо повноважень секретаря сільської ради щодо посвідчення заповіту.

З матеріалів справи видно, що вироком апеляційного суду Вінницької області від 14.08.2002 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 27, ч. 3; 14; ст. 15 ч. 1, 2; ст. 115 ч. 2 п.п. 6, ст. 11 КК України і призначено йому покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією усього особистого майна. Суд, поміж іншого, встановив, що ОСОБА_9 умисно, на ґрунті особистої неприязні та, заздрячи матеріальному стану свого брата ОСОБА_10, з корисливих мотивів, з метою заволодіння та успадкування майна брата, тривалий час готувався до вбивства на замовлення, при цьому ОСОБА_9 діяв як замовник вбивства ОСОБА_10 Даний вирок був змінений ухвалою Верховного Суду України від 14.11.2002 року в частині перекваліфікування дії ОСОБА_9 з ч. 3 на ч. 4 ст. 27 КК України, виключено з цього вироку рішення про кваліфікацію дій ОСОБА_9 за ст. 14 КК України як зайву та пом'якшено покарання ОСОБА_9 із застосуванням ст. 69 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 26.02.2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 11.06.2009 року, в задоволенні позову ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача без самостійних вимог ОСОБА_11, до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог Перша Вінницька державна нотаріальна контора, про визнання поважної причини пропуску для подачі заяви для прийняття спадщини, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовлено. Судом встановлено, що позивач не має права на спадкування після смерті ОСОБА_8, оскільки таке право мають особи, визначені у його заповіті, тобто відповідачі по справі, при цьому позивач також не має права на спадкування після смерті ОСОБА_8 в силу ч. 1 ст. 1224 ЦК України, оскільки вчинив замах на життя спадкодавця, що встановлено вироком суду та що вбачається з ухвали Верховного Суду України від 14.11.2002 року.

Із відповіді Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області №182 від 01.07.2014 року, вбачається, що станом на 2007 рік гр. ОСОБА_8 не був зареєстрований в селі Мізяківські Хутори, але постійно проживав. Хто займався похованням ОСОБА_8 сільській раді не відомо. На час складання заповіту ОСОБА_8 був представлений паспорт серія НОМЕР_2, виданий Ленінським РВ УМВС 31.08.1995 року. Останні дні життя за даними свідчень сусідів доглядом за ОСОБА_8 займалась сусідка ОСОБА_12, яка померла у 2013 році. Довіреність на представлення інтересів ОСОБА_8 сільською радою не видавалась.

Зі змісту листа 1-го міського відділу у м. Вінниці УДМС України у Вінницькій області від 08.08.2014 року № 2866 видно, що гр. ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець м. Вінниці, відповідно до заяви форма №1 щодо вклеювання фотокартки в свій паспорт громадянина України при досягненні 45-річного віку до 1-го міського відділу у м. Вінниці УДМС України у Вінницькій області не звертався.

Крім того, із відповіді, наданої Комунальним закладом «Вінницьким районним медичним центром первинної медико-санітарної допомоги» Мізяківсько-Хутірська АЗПСМ від 03.07.2014 року , вбачається, що на диспансерному медичному обліку ОСОБА_8 не перебував, наркотичні засоби ОСОБА_8 не призначалися, фізичний стан ОСОБА_8 невідомий, довідка про смерть №45 ОСОБА_8, 1951 року народження, видана Міз-Хутірською ДЛ. Причина смерті: а. Ендогенна інтоксикація ІІІ ст., б. Рак тіла шлунку ІІІ ст. Виписка з ВОКОД від 09.07.2007 року та 24.10.2007 року стаціонарне лікування в ВОКОД з 18.06.2007 року по 09.07.2007 року.

Із висновку експертного дослідження за результатами проведення технічного та почеркознавчого дослідження підписів №1007/1008/14-21, складеного 10.07.2014 року судовими експертами Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_14, ОСОБА_15, вбачається, що будь-яких ознак виготовлення електрофотокопій заяв від імені ОСОБА_8 до Ленінського районного суду м. Вінниці від 10.07.2007 року і від 18.09.2007 року двох примірників заповіту від імені ОСОБА_8 від 11.12.2007 року, зареєстрованих у реєстрі №369 Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, шляхом монтажу не спостерігається. Остаточно встановити, чи мав місце монтаж при виготовленні наданих документів, можливо лише за їх оригіналами. Підпис від імені ОСОБА_8, елекрофотографічне зображення якого міститься на електрофотокопії заяви, поданої Ленінському районному суду м. Вінниці і зареєстрованої за вхідним №13628 від 10.07.2007 року, виконаний не самим ОСОБА_8, а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_8, електрофотографічне зображення якого міститься на електрофотокопії заяви, поданої Ленінському районному суду м. Вінниці і зареєстрованої за вхідним №19324 від 18.09.2007 року, виконаний не самим ОСОБА_8, а іншою особою. Встановити, чи виконані підписи від імені ОСОБА_8, електрофотографічне зображення яких містяться на електрофотокопіях двох примірниках заповіту після слова «ПІДПИС», складеному 11.12.2007 секретарем Колосовською В.О. Мізяківсько-Хуторської сільської ради Вінницького району, зареєстрованого за №369, самим ОСОБА_8 або іншою особою, - не представилось можливим з причин, відсутності зразків підпису ОСОБА_8 у стані його захворювання. Встановити, чи виконані рукописні записи «Текст заповіту прочитано мною ОСОБА_8 особисто його зміст та умови відповідають дійсним моїм намірам», електрофотографічне зображення яких міститься на електрофотокопіях двох примірниках заповіту, складеного 11.12.2007 року секретарем Колосовською В.О. Мізяківсько-Хуторської сільської ради Вінницького району, зареєстрованого за №369, самим ОСОБА_8 або іншою особою, - не представилось можливим з причин відсутності зразків почерку ОСОБА_8, які б відповідали за часом і умовами їх виконання документам, що досліджуються, оскільки надані зразки його почерку датовані 1989-2004 роками, в яких відсутній вплив будь-яких незвичних умов при їх виконанні.

Зі змісту висновку експертів №528/529/16-21 за результатами проведення судово-почеркознавчої та технічної експертизи по матеріалам цивільної справи № 127/19709/14-ц, складеного 04.07.2016 року судовими експертами Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_16, ОСОБА_17, вбачається, що підпис від імені ОСОБА_8, після слів «а другий видається заповідачу» у оригіналі примірника заповіту ОСОБА_8 від 11.12.2007 року (т.4, а.с. 36) виконаний рукописним способом, кульковою ручкою, без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. Рукописні записи і підпис на примірнику оригіналу заповіту ОСОБА_8 від 11.12.2007 року, який знаходиться в матеріалах цивільної справи №127/19709/14-ц (т.4 а.с.36), після друкованого тексту, який закінчується словами: «а другий видається заповідачу», ймовірно виконувались при незвичних умовах (виконання записів на підкладці під аркуш, що утримувалась руками) ймовірно за умови утримування руки ОСОБА_8 іншою особою, у зв'язку з важким хворобливим станом ОСОБА_8. Вирішення питання «Чи складались та виконувались протягом одного проміжку часу письмові тексти та особисті підписи ОСОБА_8 у двох оригіналах примірників заповітів від 11.12.2007 року після друкованого тексту, який закінчується словами: «а другий видається заповідачу»?» в розрізі абсолютної давнини виконання підпису та рукописного запису виходить поза межі компетенції експертів. Монтаж при виконанні примірника оригіналу заповіту від 11.12.2007 року (т.4, а.с. 36) - не застосовувався, реквізити документа виконувались у наступній послідовності: 1) спочатку був виконаний бланковий текст за допомогою друкарської машинки через барвну стрічку чорного кольору; 2) потім рукописні записи і підписи у відповідних графах за допомогою кулькової ручки барвником чорного кольору; 3) потім відтиск печатки барвником синього кольору. Відповідь на питання, що стосувались тексту другого примірника заповіту, експертами не надавались, оскільки відповідне дослідження провести не вбачалося за можливе у зв'язку з тим, що станом на 04.07.2016 року даний примірник заповіту в експертну установу не наданий.

Зі змісту висновку експертів №2660/2661/16-21 за результатами проведення додаткової судово-почеркознавчої та технічної експертизи по матеріалам цивільної справи №127/19709/14-ц, складеного 15.12.2016 року судовими експертами Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_16, ОСОБА_17, вбачається, що підписи від імені ОСОБА_8, після слів «а другий видається заповідачу» у оригіналах примірників заповіту ОСОБА_8 від 11.12.2007 року виконані рукописним способом, кульковою ручкою, без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. В наслідку дослідження, на оригіналах примірників заповіту ОСОБА_8 від 11.12.2007 року, місць перетину штрихів літер рукописного запису після друкованого тексту, який закінчується словами: «а другий видається заповідачу» та штрихів підпису від імені ОСОБА_8, які виконані барвною речовиною чорного кольору з однаковою криючою здатністю та насиченості кольору, встановлено що, в місцях перетину в однаковій мірі спостерігається безперервність забарвлення як штрихів підпису, так і штрихів літер рукописного запису, тому встановити черговість виконання тексту та підпису, через неоднозначність результатів дослідження - не вбачається за можливе. Рукописні записи «Текст заповіту прочитано мною ОСОБА_8 особисто його зміст та умови відповідають дійсним моїм намірам» на примірниках оригіналів заповіту ОСОБА_8 від 11.12.2007 року - ймовірно виконані ОСОБА_8, при незвичних умовах (наприклад: виконання записів на примірниках документу, який знаходився на підкладці, що утримувалась руками іншої особи) і ймовірно за умови утримування руки ОСОБА_8 рукою сторонньої особи, у зв'язку з важким хворобливим станом ОСОБА_8. Вирішити чи ОСОБА_8 виконані підписи у примірниках оригіналів заповіту від 11.12.2007 року, чи кимсь іншим виконані ці підписи, по причинам викладеним у дослідницькій частині - не вбачається можливим. Симптомокомплекс діагностичних ознак порушення координації рухів, їх ступень прояву, характер та локалізація, свідчать про вплив на виконавця якихось зовнішніх збиваючих факторів, ймовірніше за все природного характеру, до яких, зокрема, відносяться: - похилий чи старечий вік виконавця, - обмеження зорового контролю при виконанні записів і підписів, - тяжкий хворобливий стан виконавця записів і підписів, - виконання почеркових об'єктів за незвичних умов (утримання підкладки під аркушем на руках іншої особи); - виконання почеркових об'єктів за допомогою сторонньої особи (підтримання чи тримання руки пишучого). При дослідженні не встановлено явних ознак прояву алкогольного чи наркотичного сп'яніння виконавця рукописних записів, що розташовані у заповітах після друкованого тексту, який закінчується словами: «а другий видається заповідачу». В примірниках заповіту, наявні точки та штрихи різноманітної конфігурації, не пов'язані з елементами літер, деякі з цих штрихів перетинають друкований та рукописний тексти документа, природа їх виникнення може бути пояснена хворобливим станом виконавця, що привело до послаблення контролю утримання письмового приладу відносно документу та у сукупності незвичними умовами виконання досліджуваних почеркових об'єктів, проявилось у виконанні сторонніх ліній, точок та штрихів на папері.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, при цьому заповіт є одностороннім право чином в розумінні ст. 202 ЦК України.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» передбачено, що відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно ч. 3 ст. 1247 ЦК України, в редакції чинній на момент посвідчення заповіту, заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими, особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1248 ЦК України, в редакції чинній на момент посвідчення заповіту, визначено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Відповідно до ст. 1251 ЦК України, в редакції чинній на момент посвідчення заповіту, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України №22/5 від 25.08.1994 року, яка була чинна на момент посвідчення оскаржуваного заповіту, у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів окрім дій, передбачених у частині першій цієї статті, вчиняють також такі нотаріальні дії, зокрема посвідчують заповіти. Нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.

Рішенням виконавчого комітету Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області №17-А від 20.04.2006 року вирішено доручити вчинення нотаріальних дій на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради посадовим особам: Сільському голові - ОСОБА_18 та Секретарю сільської ради - ОСОБА_7 у відповідності до «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України №22/5 від 25.08.1994 року.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що при складанні заповіту не було порушено вимоги статті 203 ЦК України, доказів того, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, позивачами не надано, при цьому даючи оцінку висновкам приведених експертиз, судом звернуто увагу на те, що дані висновки є недопустимими доказами, оскільки неможливо встановити чи дійсно підпис та рукописний запис чистини тексту в заповіті зроблено особисто заповідачем, оскільки експертизу проведено по електрофотокопіям документів, крім того в основу іншого висновку експертів покладено імовірність суджень щодо обставин виконання особистого підпису та частини рукописного тексту в заповіті при незвичних умовах, що є ознакою припущень, тоді як рішення суду не може грунтуватися на припущеннях.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позову.

Викладені в апеляційній скарзі посилання на те, що складені заповіти між собою мають явні розбіжності, складені неодночасно та містять підроблені почерк і підпис заповідача, на увагу не заслуговують, оскільки дані обставини були предметом дослідження при розгляді справи в суді першої інстанції, їм було надано відповідну правову оцінку та зроблено висновок про відсутність підстав для визнання заповітів недійсними.

Щодо посилань на відсутність повноважень у секретаря сільської ради на посвідчення заповіту і що населений пункт, де відбувалось посвідчення заповіту, обслуговується нотаріусами, то судова колегія звертає увагу на те, що рішенням Мізяківсько-Хутірвської сільської ради Вінницького району від 20.04.2006 року, яке було ухвалено на підставі «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України №22/5 від 25.08.1994 року, яка була чинною на момент посвідчення заповіту, в посадові обов'язки секретаря сільської ради входило вчинення нотаріальних дій у відповідності до вказаної Інструкції та положень Закону України «Про нотаріат».

Також, безпідставними є посилання на те, що при підписанні заповіту посадовою особою не було перевірено дієздатність заповідача та не встановлено на підставі якого документа встановлено його особу, оскільки відсутні будь-які підстави, які б підтверджували те, що дієздатність заповідача була обмеженою чи особа була недієздатною, крім того особу ОСОБА_8 при посвідченні заповіту було встановлено за його паспортом громадянина України, при цьому відсутність в паспорті вклеєної фотокартки у віці 45-ти років не може позбавити особу права на вчинення заповіту.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22.03.2017 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.К. Медвецький

/підпис/ В.П. Нікушин

Згідно з оригіналом: