АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/766/17-ц 22-ц/774/1211/К/17
Справа № 211/766/17-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1211/К/17 суддя Бардін О.С.
Категорія - 26 (ІІІ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Борщ А.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 29 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров'я.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області - Бершадська Людмила Станіславівна,

позивач ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (надалі - Відділення Фонду) про стягнення моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, посилаючись на те, що при виконанні посадових обов'язків 12 листопада 2008 року з нею стався нещасний випадок, у зв'язку із чим 06 листопада 2012 року було складено Акт форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві та висновком МСЕК у 2013 році їй встановлено 5 % втрати професійної працездатності з 04 березня 2013 року безстроково.

Вважає, що у зв'язку з нещасним випадком їй спричинено моральну шкоду, розмір якої вона визначила у 16 000,00 грн. і, у зв'язку з ліквідацією без правонаступників ТОВ «Династія Україна», просила стягнути ці кошти з відповідача.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 29 березня 2017 року, описки у якому виправлено ухвалою цього ж суду від 06 квітня 2017 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Відділення Фонду на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 2 000 грн.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з Відділення Фонду на користь держави судові витрати в розмірі 640,00 грн.

В апеляційній скарзі Відділення Фонду ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає рішення необґрунтованим, ухваленим з порушення норм матеріального і процесуального права. Відділення Фонду є неналежним відповідачем по справі, адже Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», який набрав чинності з 01.01.2015 року не передбачена можливість відшкодування моральної шкоди за рахунок фонду, а Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», передбачав можливість відшкодування моральної шкоди у разі ліквідації підприємства за рахунок фонду лише при умові, що нещасний випадок з потерпілим відбувся до 01.04.2001 року і не пізніше.

Крім того, суд безпідставно стягнув з Відділення Фонду судові витрати по справі та не врахував положення Закону України «Про судовий збір» щодо звільнення останнього від сплати судового збору.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Відділення Фонду - Бершадську Л.С., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, позивача ОСОБА_3, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її відхилити, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 20 лютого 2012 року встановлено, що 12 листопада 2008 року о 08 годині 30 хвилин, при виконанні посадових обов'язків спеціаліста з формовки Товариство з обмеженою відповідальністю «Династія Україна» (надалі - ТОВ «Династія Україна»»), з позивачем ОСОБА_3 стався нещасний випадок, у зв'язку з чим позивач отримала наступні травми: травматичне відсічення нігтьової фаланги ІІ пальця лівої кисті з дефектом м'яких тканин.

Зобов'язано ТОВ «Династія Україна»» провести розслідування та скласти акт про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 та Н-5, що стався 12.11.2008 року о 8 год. 30 хв. з ОСОБА_3 під час роботи на машині LB 250 Evolution та призвів до травматичного відсічення фаланги другого пальця лівої кисті з дефектом м'яких тканин (а.с. 8-10).

На підставі вказаного рішення суду, складено Акт проведення розслідування нещасного випадку, що стався 12 листопада 2008р. о 08 год. 30 хв. на ТОВ «Династія Україна» за формою Н-5 (а.с. 11-13) та Акт № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 (а.с. 14-17).

Висновком МСЕК від 12 березня 2013 року ОСОБА_3 у зв'язку з виробничою травмою, первинно було встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 5% з 04 березня 2013 р. безстроково (а.с. 18).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки підприємство, яке зобов'язано відшкодувати моральну шкоду позивачці у зв'язку з отриманою на виробництві травмою, ліквідовано без правонаступників, то таку шкоду повинен відшкодувати відповідач.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи, право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з отриманою виробничою травмою, виникло у позивачки з 12 березня 2013 року, тобто з моменту встановлення їй стійкої втрати профпрацездатності висновком МСЕК (а.с. 18). А тому, виходячи з норм діючого законодавства, яке регулює умови та порядок відшкодування моральної шкоди, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати у відповідності до норм КЗпП України.

Так, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України покладає обов'язок з відшкодування моральної шкоди працівнику на власника або уповноваженого органу підприємства у разі порушення законних прав працівника, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя .

Порушення прав працівника встановлено рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 20 лютого 2012 рокута зафіксовано Актом №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, від 07 листопада 2012 року.

Разом з тим, обов'язок з відшкодування моральної шкоди не можна покласти на підприємство - ТОВ «Династія Україна», з вини якого її й заподіяно позивачці, оскільки останнє є ліквідованим без правонаступників. Вказане враховано судом першої інстанції при вирішенні спору й покладено зобов'язання з відшкодування такої шкоди на Відділення Фонду.

Пунктом 3 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про загальнообов?язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату непрацездатності», у редакції станом на час ліквідації ТОВ «Династія Україна» (грудень 2013 року - а.с. 25), установлено, що уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Як вірно встановлено судом першої інстанціх, ТОВ «Династія Україна» ліквідовано без правонаступництва. На момент ліквідації ТОВ «Династія Україна» Закон установлював, що на випадок ліквідації юридичної особи, яка є винною у спричиненні шкоди здоров?ю та має невиконані боргові зобов?язання перед постраждалим, таке відшкодування гарантовано виплачується за рахунок Фондом соціального страхування від нещасних випадків, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та відхиляються колегією суддів.

Не може погодитись, колегія суддів і з доводами апеляційної скарги про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, у зв'язку з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», який набрав чинності з 01.01.2015 року.

Так, згідно із ч. 8 ст. 36 цього Закону відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 2 п. 11.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку.

Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року №2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року №229-IV, КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів.

Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 квітня 2012 року у справі № 6-26цс12,ухваленою за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Крім того, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, що закріплено у частині 1 статті 58 Конституції України.

До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі лише у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Згідно ж висновків Конституційного Суду України, викладених в пункті 2 мотивувальної частини Рішення від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), положення частини першої статті 58 Конституції України про дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що "вона починається з моменту набрання актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце".

Оскільки, право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача до 01.01.2015 року, відшкодування шкоди має бути здійснено на підставі чинного на той час законодавства, а саме на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і профзахворювань, що призвели до втрати працездатності", в редакції станом на листопада 2004 рік, за умовами якого обов'язок по відшкодуванню заподіяної працівникові моральної шкоди, отриманої внаслідок ушкодження його здоров'я за наявності факту заподіяння цієї шкоди, покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачеві у зв'язку з стійкою втратою професійної працездатності встановлений в судовому засіданні. Позивач перенесла зменшення обсягу трудової діяльності, змушена була пройти курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлена нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації її життя, тому колегією суддів відхиляються доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди позивачеві.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. №212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Доводи представника відповідача про те, що судом не взято до уваги пропущення позивачем тримісячного строку для звернення до суду за захистом свого порушеного права, не відповідають положенням п.3 ч.1 ст.268 ЦК України, який встановлює, що позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства суперечить положенням п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України, оскільки даний спір виник з приводу відшкодування моральної шкоди, спричиненої при виконанні трудових обов`язків.

Крім того, як роз'яснено у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01 березня 2013 року, завданням страхування від нещасних випадків на виробництві відповідно до статті 1 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» є проведення профілактичних заходів, спрямованих на усунення шкідливих і небезпечних виробничих факторів, запобігання нещасним випадкам на виробництві, професійним захворюванням та іншим випадкам загрози здоров'ю застрахованих, викликаним умовами праці; відновлення здоров'я та працездатності потерпілих від нещасних випадків або професійного захворювання на виробництві; відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою застрахованими особами заробітної плати або відповідної її частини, надання їм соціальних послуг у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також у разі смерті здійснення страхових виплат непрацездатним членам їх сімей. Спори щодо суми страхових внесків, а також щодо розміру шкоди та прав на її відшкодування, накладення штрафів та з інших питань вирішуються у судовому порядку (стаття 55 вказаного Закону).

Відповідно до положень розділів I і II зазначеного Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не здійснює владні управлінські функції, тому з урахуванням наведеного та враховуючи суб'єктний склад сторін такі спори підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до положень ст. 23 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наведених в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманої травми, відсоток втрати професійної працездатності, стан здоров'я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та взагалі можливість такого відновлення.

У зв'язку з вищевикладеним, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості розміру моральної шкоди, визначеної судом, безпідставні.

Разом з тим, при вирішенні питання щодо розподілу судовий витрат, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права і доводи апеляційної скарги в цій частині є цілком прийнятними та обґрунтованими, а тому колегія суддів скасовує рішення суду в частині розподілу судовий витрат по справі та ухвалює в цій частині нове рішення.

Так, згідно ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється Законом (ч. 2 ст. 79 ЦПК України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Згідно п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються органи Фонду соціального страхування України.

Отже, як позивач ОСОБА_3, так і відповідач Відділення Фонду, звільнені від сплати судового збору, а тому судовий збір у розмірі 640,00 грн. (який судом першої інстанції визначено вірно у відповідності до пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір») має компенсуватися за рахунок держави відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області - задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 29 березня 2017 рокув частині розподілу судових витрат по справі скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Судові витрати у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 (нуль) копійок компенсувати за рахунок держави.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: