УхвалА

іменем україни

10 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення суми за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 24 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що у 2014 році на прохання ОСОБА_5 вона оформила на своє ім'я кредитний договір у публічному акціонерному товаристві «Платинум Банк» на суму 13 тис. грн, які передала відповідачці на її усне прохання в борг, а остання зобов'язалась щомісяця сплачувати кошти на рахунок банку відповідно до графіку погашення кредиту. У подальшому вона також уклала кредитний договір у публічному акціонерному товаристві «Банк Ренесанс Капітал» на суму 11 тис. грн., частину з яких у розмірі 5 500 грн передала у борг ОСОБА_5 на її усне прохання, яка зобов'язалась щомісяця погашати половину кредитної заборгованості на рахунок банку. У зв'язку з невиконанням відповідачкою кредитних зобов'язань за вказаними кредитними договорами з банків на її адресу почали надходити вимоги про погашення заборгованості.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд стягнути з ОСОБА_5, заборгованість за договором позики у розмірі 18 500 грн.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 24 січня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), правильно застосувавши положення ст. ст. 207, 218, 1046, 1047 ЦК України, дійшли до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 не довела, що між нею та ОСОБА_5 у визначеному законом порядку укладено договір позики, що кошти які вона отримала в банках передано у борг ОСОБА_5 та виникнення у останньої обов'язку щодо повернення їй грошових коштів у розмірі 18 500 грн, що є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги про те, що між нею та ОСОБА_5 укладено договір позики в усній формі, що підтверджується ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2016 року та ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 29 лютого 2016 року, оскільки ОСОБА_5 зобов'язалась сплачувати грошові кошти до банку від її імені є безпідставними, перевірені судами та їм дана належна правова оцінка. Суди дійшли до правильного висновку про те, що в указаних судових рішеннях не встановлено факту укладання між сторонами договору позики, а лише указано про те, що ОСОБА_5 взяла на себе зобов'язання щодо сплати грошових коштів на рахунок банку за кредитним договором укладеним між ОСОБА_4 та банком. Будь-якого підпису ОСОБА_5 про її борг перед позивачем немає, що є обов'язковою умовою письмового договору.

Інші доводи касаційної скарги на законність судових рішень не впливають, в основному стосуються переоцінки доказів, що знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник В.І. Журавель С.П. Штелик