Справа №489/420/17
Провадження №2/489/949/17
РІШЕННЯ

іменем України

06 жовтня 2017 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Кирильчука О.І., за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

встановив:

Позивач просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 4209,77 доларів США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 92576,95 грн., оскільки укладений між сторонами договір про принципи здійснення «Трейдером» торгових операцій з валютами на ринку «Forex» на засоби «Інвестора» від 30.06.2015 року є нікчемним та через порушення відповідачем умов договору зазначені кошти були втрачені.

Представник позивача позов підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечував, оскільки нікчемність правочину в цілому перешкоджає застосуванню його умов щодо відповідальності сторін за недотримання окремих умов договору, а також будь-які кошти від позивача відповідачем не отримувались і відсутні докази здійснення останнім операцій з рахунками позивача.

30 червня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладений договір про принципи здійснення «Трейдером» (ОСОБА_4В.) торгових операцій з валютами на ринку «Forex» на засоби «Інвестора» (ОСОБА_3А.), за умовами якого Інвестор є головним розпорядником валютного рахунку, а Трейдеру оформлюється довіреність відповідно до вимог Брокера для проведення торгових операцій по рахунку і здійснення відповідних перемовин. Базовим розміром торгового рахунку є сума 21350 доларів США плюс 21350 доларів США партнерських коштів. За умовами договору Трейдер повинен встановлювати обмеження з метою попередження втрат по угодам з купівлі валют не більше 10% від базового торгового рахунку і цьому обовязку кореспондується обовязок Інвестора не вимагати від Трейдера оплати будь-якого програшу по торговому рахунку, якщо такий не перевищує 10% від базової суми рахунку, якщо Трейдер не порушив жодного пункту цього договору. Згідно абзацу 4 розділу VI договору невстановлення 10% обмеження є порушенням договору і Трейдер компенсує збитки від величини базового торгового рахунку за власний рахунок.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2016 року по справі №489/7730/16-ц відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору і стягнення збитків.

Частиною 3 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У мотивувальній частині вищевказаного судового рішення від 27.10.2016 року зазначено, що договір між сторонами від 30.06.2015 року є фактично договором управління майном, предметом якого є грошові кошти. У розумінні вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» відповідачка не мала права на прийняття в управління грошових коштів, оскільки не була субєктом підприємницької діяльності, а тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 1030 та ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України цей договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1029 Цивільного кодексу України, за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов'язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача).

Положеннями ч. 2 ст. 1030 Цивільного кодексу України встановлено, що не можуть бути предметом договору управління майном грошові кошти, крім випадків, коли право здійснювати управління грошовими коштами прямо встановлено законом.

У відповідності з ч. 2 ст. 215 цього Кодексу, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За змістом ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно із розрахунком позивачу внаслідок неналежного виконання умов договору відповідачем в частині встановлення 10% обмеження при здійсненні торгових операцій завдано збитків в розмірі 4209,77 доларів США, що еквівалентно 92576,95 грн.

Враховуючи, що договір між сторонами від 30.06.2015 року є нікчемним правочином, його недійсність в цілому свідчить про недійсність абзацу 4 розділу VI договору щодо наслідків порушення договору відповідачем через невстановлення 10% обмеження від базового торгового рахунку при здійсненні торгових операцій, тому заподіяні таким порушенням збитки в розмірі 4209,77 доларів США, про стягнення яких просить позивач, не є коштами, одержаними на виконання недійсного правочину в розумінні ч.1 ст.216 ЦК України і поверненню із цих підстав не підлягають, а отже у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати позивача у зв'язку із відмовою у задоволенні позову стягненню не підлягають.

На підставі ст. ст. 215, 216, 1029, 1030 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 60, 214-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу може бути подано до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя