Справа№642/4228/17
Провадження№2/642/1590/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2017 року Ленінський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді - Бондаренка В.В.

за участю секретаря - Шаповал Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором про надання послуг та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення договору у зв'язку з відмовою від договору та розірвання договору,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, 22 серпня 2017 року, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором про надання послуг.

Представник відповідача, через канцелярію суду, 08 вересня 2017 року, подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про припинення договору № 12-4/02 від 02 лютого 2016 року у зв'язку з відмовою від договору та розірвання договору. В судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про об'єднання зустрічного позову з первісним, оскільки зустрічна позовна заява взаємопов'язана з первісним позовом, і їх спільний розгляд є доцільним.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення договору у зв'язку з відмовою від договору та розірвання договору об'єднана в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором про надання послуг.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 02 грудня 2016 року між ОСОБА_2, як замовником, з однієї сторони та позивачем ОСОБА_1, як виконавцем, з другої сторони, укладено договір про надання послуг. Згідно п. 1.1. договору про надання послуг, виконавець зобов'язується надати замовнику послуги, метою та змістом яких є виникнення у замовника права власності на квартиру АДРЕСА_1. Безпосередньо після укладення договору про надання послуг, позивач почав вчиняти дії спрямовані на якнайшвидше виконання своїх договірних зобов'язань. Так, позивачем за допомоги фахівців у галузі права, було складено та подано до Ленінського районного суду м. Харкова позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування квартири недійсним, пізніше позов було уточнено. Окрім позовної заяви, позивачем було складено та подано до суду ряд необхідних заяв та клопотань: заяву про забезпечення позову, заяву про витребування доказів, заяву про виклик свідків, клопотання про призначення експертизи, заперечення проти апеляційної скарги ОСОБА_3 на ухвалу суду про призначення експертизи, ряд інших письмових заяв та клопотань, письмових заперечень проти клопотань іншої сторони, додаткових письмових пояснень тощо. Всі його дії, на думку позивача були спрямовані на досягнення позитивного для ОСОБА_2 результату розгляду справи і вчинялися з метою встановлення наявності доказів, обставин і фактів, за наявності яких буде можливим задоволення заявлених позовних вимог.

Позивач вказує, що фактично внаслідок наданих ним послуг існують обставини, за яких є можливим задоволення позовних вимог ОСОБА_2, а саме розірвання договору дарування між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, внаслідок чого власницею спірної квартири стане ОСОБА_2, що і є метою та змістом надання послуг. Позивач вважає, що їм були вчинені всі необхідні дії, спрямовані на виконання умов договору і що послуги надані ним своєчасно, в повному обсязі та з дотриманням всіх умов договору про надання послуг від 02 грудня 2016 року. Позивач вважає, що зі сторони ОСОБА_2 допущені грубі порушення умов договору про надання послуг. Так в липні 2017 року, позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 було відкликано довіреність, видану на його ім'я, з правом представляти інтереси ОСОБА_2 в суді, також ОСОБА_2 подано до суду заяву про те, що начебто вона розірвала укладений з ним договір про надання послуг. У зв'язку з цим, позивач на даний час не має можливості представляти інтереси ОСОБА_2 як позивача у суді, так само як і в інших організаціях, підприємствах, установах, тобто фактично позбавлений можливості продовжити надання послуг.

Позивач вважає, що оскільки неможливість повністю виконати договір про надання послуг від 02 грудня 2016 року виникла у нього з вини ОСОБА_2, то вона, ОСОБА_2 повинна в повному обсязі здійснити оплату його послуг за вищевказаним договором. Позивач посилається на зміст п. 3.1. договору про надання послуг від 02 грудня 2016 року, згідно з яким вартість послуг позивача визначається в розмірі 1/2 частини вартості квартири АДРЕСА_1. Також, позивач посилається на те, що у відповідності до звіту про оцінку майна - квартири АДРЕСА_1 її вартість становить 787800, 00 грн. Вважає, що вартість його послуг складає 787800,00 : 2 = 393900,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив позов задовольнити, послався на доведеність позовних вимог в судовому засіданні та просив відмовити в задоволенні зустрічного позову, як безпідставно заявленого.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив, що:

02 грудня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг № 12-4/02 який помилково датований 02 лютим 2016 року. На самому разі договір був укладений 02 грудня 2016 року.

Вказаний договір був укладений при наступних обставинах.

10 жовтня 2016 року ОСОБА_2 дізналася, що 30 квітня 2013 року, замість договору довічного утримання, помилившись до правової природи правочину підписала договір дарування своєї квартири АДРЕСА_1 Обдарований ОСОБА_3, пояснення ОСОБА_2 надавати відмовився і остання звернулася до правоохоронних органів, вважаючи, що по відношенню до неї скоєний злочин.

Після того як ОСОБА_2 подала відповідні заяви до правоохоронних органів, до неї на квартиру прийшов інспектор Холодногірського ВП (м. Харків) ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_4 разом з чоловіком, якого він представив як юриста, ОСОБА_1 який буде займатися її справою. 02 грудня 2016 року ОСОБА_1 привіз позивачку до приватного нотаріуса Харківського нотаріального округу Зубарєву І.Ю. і запропонував підписати довіреності на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_6 як на своїх представників у суді. За будь які інші довіреності та правочини мови не велося. Однак ОСОБА_2 не читаючи довіреностей підписала крім довіреності на представлення її інтересів у суді і довіреність на ім'я ОСОБА_1 на управління та розпорядження всім її майном, з чого б воно не складалося, де б воно не знаходилося, а також Договір № 12-4/02 про надання послуг від «2» лютого 2016 року (на самому разі «02» грудня 2016 року), згідно якого ОСОБА_1 як Виконавець приймає на себе зобов'язання надати ОСОБА_2 як Замовнику послуги, метою та змістом яких є виникнення у Замовника права власності на квартиру АДРЕСА_1, а Замовник зобов'язується, не пізніше 14 днів, сплатити Виконавцю грошові кошти у розмірі 50% від ринкової вартості квартири, на час виникнення у Замовника права власності на вказане нерухоме майно.

ОСОБА_2 підписала Договір № 12-4/02 про надання послуг від «2» лютого 2016 року (на самому разі «02» грудня 2016 року) під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах. На даний час ОСОБА_2 скасувала видані довіреності на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_6 як на своїх представників у суді, а також довіреність на ім'я ОСОБА_1 на управління та розпорядження всім її майном, з чого б воно не складалося, де б воно не знаходилося. На ім'я ОСОБА_8 направила листа про розірвання Договору № 12-4/02 про надання послуг від «2» лютого 2016 року (на самому разі «02» грудня 2016 року).

Крім цього, у нотаріуса Зубарєва І.Ю. їй стало відомо, що окрім довіреностей на ім'я ОСОБА_1 і ОСОБА_6 на представництво у суді, довіреності на ім'я ОСОБА_1 на розпорядження усім майном вона підписала заповіт на ім'я ОСОБА_1 Отримав від нотаріуса Зубарєва І.Ю. довідку, згідно якої вона все майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося та взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати і на яке за законом вона матиме право, заповідала ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час цей заповіт ОСОБА_2 скасувала, так як випадково дізналася про його існування. Волевиявлення на складання заповіту у ОСОБА_2 не було і цей правочин не був вільним, як і не відповідав її внутрішній волі. На даний час ОСОБА_2 по цьому факту звернулася до правоохоронних органів.

Звернувшись до іншого фахівця в області права, який ознайомився з матеріалами справи у суді та доповів про хід розгляду справи, надавши копії документів які міститься у цивільній справі № 642/8059/16-ц по позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування квартири недійсним зрозуміла, що її колишній представник ОСОБА_1 не правильно виклав факти як у первинній позовної заяві від 20 грудня 2016 року, так і в позовної заяві зі змінами від 2 червня 2017 року . Зокрема ОСОБА_2 ніколи не обговорювала з своїм колишнім представником ОСОБА_1 таку підставу позову як вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, як було вказано в первинному позові. Також, ОСОБА_2 не розповідала колишньому представнику ОСОБА_1 про те, що після посвідчення заповіту, відповідач прийшов до неї і пояснив, що їй необхідно приїхати до нотаріуса і підписати заповіт ще раз. Так як в його тексті начебто допущено технічну помилку, яку нотаріус виправила, передрукувала на новому бланку і тепер потрібен тільки підпис. Після цього позивач приїхала разом з відповідачем до нотаріуса ОСОБА_9 і будучі впевнена, що підписує заповіт, підписала Договір. На самому разі ОСОБА_2 розповідала своєму представнику, що вважала, що підписує договір довічного утримання, а не заповіт, як це виклав у позовної заяві колишній представник ОСОБА_2, ОСОБА_1 колишнім представником ОСОБА_1 було оговорено та узгоджено, що підставою позову є помилка позивача що до правової природи правочину, зокрема те, що позивач мав на увазі, що підписує договір довічного утримання, а не договір дарування. Чому її колишній представник самовільно, не узгодивши с довірителем зміну підстав позову вказав в первинній позовної заяві від 20 грудня 2016 року, так і в позовної заяві зі змінами від 2 червня 2017 року інші підстави позову і факти яких не було, не розуміє, а тому і відмовилася від його послуг у зв'язку з неналежним виконанням повіреним своїх обов'язків.

ОСОБА_10 вважає, що Договір № 12-4/02 від 2 грудня 2016 року є Договором Доручення.

У відповідності до ч. 1 ст. 1000 Цивільного кодексу України, надалі ЦК України, За договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Згідно з п. 2.2. Договору № 12-4/02: «Для досягнення цілей, вказаних у п. 1.1. цього договору, Виконавець має право:

- Діяти від імені замовника в усіх без винятку державних органах, органах влади та місцевого самоврядування, державних та недержавних підприємствах, установах, організаціях, незалежно від форми власності та галузевої належності, з усіх питань, пов'язаних з виконанням цього Договору;

- Подавати від імені Замовника заяви, скарги, пропозиції, клопотання, а також позовні заяви, апеляційні скарги та інші процесуальні документи;

- Представляти інтереси Замовника в судах всіх інстанцій, користуючись усіма без винятку правами, наданими Замовнику як позивачу, відповідачу, третій особі, зокрема з правом подання позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг, необхідних скарг, заяв та клопотань до судів всіх інстанцій, укладення мирової угоди, повної або часткової відмови від позову, з правом подання заяв до правоохоронних органів, органів виконавчої служби;

- Повністю, або частково передоручити виконання своїх зобов'язань за цим Договором іншим особам, в тому числі користуватися правовою допомогою з питань, що виникнуть в процесі надання послуг;

- Своєчасно отримати від Замовника нотаріально посвідчену довіреність, що дає право на представництво інтересів Замовника з усіх питань, пов'язаних з виконанням умов цього Договору;

- Отримати від Замовника всі необхідні документи та інформацію, за вказівкою Виконавця».

Згідно з першим абзацом п. 2.4. Договору № 12-4/02: «Замовник зобов'язаний:

- Видати Виконавцю протягом семі днів з моменту укладення цього Договору нотаріально посвідчену довіреність, якою Виконавцю надається право представляти Замовника в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», у державного та приватного нотаріуса. Державному земельному кадастрі, судах всіх інстанцій, в тому числі господарських та адміністративних судах, в органах державної влади та місцевого самоврядування та в інших державних та недержавних підприємствах, установах, організаціях, незалежно від підпорядкування, форми власності та галузевої належності, з правом отримання на ім'я Замовника правовстановлюючих документів на об'єкт нерухомого майна, вказаний у п. 1.1 цього Договору, а також з правом подання від імені Замовника необхідних заяв, скарг, клопотань, отримання рішень, довідок, відповідей, виписок, витягів, свідоцтв, висновків, актів, листів та інших документів і письмових відомостей з усіх питань, що так чи інакше стосуються виконання цього Договору;».

З вищенаведеного вбачається, що права та обов'язки сторін по Договору № 12-4/02 притаманні договору доручення.

У відповідності до ст. 1003 ЦК України, у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненими.

Згідно з п. 1.1. Договору № 12-4/02: «За цим Договором Виконавець приймає на себе зобов'язання надати Замовнику послуги, метою та змістом яких є виникнення у Замовника права власності на квартиру АДРЕСА_1 не пізніше 14 днів, сплатити Виконавцю грошові кошти у розмірі 50% (п'ятдесят відсотків) від ринкової вартості квартири, на час виникнення у Замовника права власності на вказане нерухоме майно».

Таким чином зміст доручення, як того вимагає положення ст. 1003 ЦК України, не є конкретним, так як не вказано які саме юридичні дії належить вчинити повіреному, відповідачу по справі.

У відповідності до ст. 1001 ЦК України, договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя.

Згідно з п. 4.1. Договору № 12-4/02: «Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до його припинення у зв'язку з фактичним виконанням Сторонами своїх зобов'язань за цим Договором, але не менше одного року з моменту підписання цього Договору». Згідно з п. 4.2. Договору № 12-4/02: «В разі, якщо за два місяці до закінчення строку дії цього Договору, жодна із сторін не виявила наміру його розірвати, тобто не направила письмове повідомлення про такий намір іншій стороні, Договір вважається продовженим на один рік».

Таким чином п. 4.2. Договору № 12-4/02 передбачено, що будь яка із сторін по цьому Договору має право розірвати цей Договір в односторонньому порядку, направивши письмове повідомлення про такий намір іншій стороні за два місяці до закінчення строку дії цього Договору.

Договір № 12-4/02 укладений 2 грудня 2016 року, тобто у будь який час, але за два місяці, тобто до 2 жовтня 2017 року кожна із сторін по договору має можливість розірвати цей договір.

Вищевикладене узгоджується з положенням п. 1 ч. 1 ст. 1008 ЦК України, яка наголошує, що Договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі: 1) відмови довірителя або повіреного від договору, а також з ч. 2 ст. 1008 ЦК України, яка вказує, що довіритель або повірений мають право відмовитися від договору доручення у будь який час. Відмова від права на відмову від договору доручення є нікчемною.

На виконання Договору № 12-4/02 у відповідності до п. 2.2. цього договору, для досягнення цілей, вказаних у п. 1.1. цього Договору, Виконавець має право - своєчасно отримати від Замовника нотаріально посвідчену довіреність, що дає право на представництво інтересів Замовника з усіх питань, пов'язаних з виконанням умов цього Договору.

У відповідності до ч.1 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

У відповідності до ч.3 ст. 237 ЦК України, представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановленими актами цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямовані на набуття, зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ч. 1 ст. 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

У відповідності до ч. 1 ст. 245 ЦК України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 248 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється у разі: скасування довіреності особою, яка її видала.

У відповідності до ч. 1 ст. 249 ЦК України, особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього прав є нікчемною.

У відповідності до ч. 1 ст. 38 Цивільного процесуального кодексу України, надалі ЦПК України, сторона третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 42 ЦПК України, повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають буди посвідчені довіреністю фізичної особи.

У відповідності до ч. 2 ст. 42 ЦПК України, довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в який довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання.

Довіреність видана на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_6 від 2 грудня 2016 року, на представництво, яка зареєстрована в реєстрі за № 5447 ОСОБА_2 скасована 26 липня 2017 року.

У відповідності до ст. 1002 ЦК України, повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо в договорі доручення не визначено розміру плати повіреному або порядок її виплати, вона виплачується після виконання доручення відповідно до звичайних цін на такі послуги.

Згідно з п. 3.1. Договору № 12-4/02: «Протягом чотирнадцяти днів з моменту виникнення у Замовника права власності на квартиру АДРЕСА_2, Замовник сплачує Виконавцю в готівковій формі грошову суму що складає 50% (п'ятдесят відсотків) від ринкової вартості квартири;».

Право власності на вказану квартиру у Замовника не виникло, тому Замовник не вбачає, що існують правові підстави для виплати Виконавцю суми, що складає 50% (п'ятдесят відсотків) від ринкової вартості квартири.

У відповідності до ч. 1 та 2 ст. 1009 ЦК України, якщо договір доручення припинений до того, як доручення було повністю виконане повіреним, довіритель повинен відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення, а якщо повіреному належить плата - також виплатити йому плату пропорційно виконаній ним роботі. Це положення не застосовується до виконання повіреним доручення після того, як він дізнався або міг довідатися про припинення договору доручення. Відмова довірителя від договору доручення не є підставою для відшкодування збитків, завданих повіреному припиненням договору, крім випадку припинення договору, за яким повірений діяв як комерційний представник.

Згідно з абзацом другим п. 2.1. Договору № 12-4/02, Виконавець зобов'язаний : своєчасно та в повному обсязі інформувати Замовника про хід виконання послуг.

Згідно з абзацом другим п. 2.3. Договору № 12-4/02, Замовник має право: отримувати від Виконавця достовірну інформацію про хід виконання його зобов'язань за цим Договором не рідше одного разу на місяць.

У відповідності до ч. 1 ст. 106 ЦК України, повірений зобов'язаний повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення.

З моменту укладання Договору № 12-4/02 виконавець жодного разу не інформував Замовника про хід виконання послуг, хоча довіритель вимагав цього від повіреного.

Представник ОСОБА_1 не правильно виклав факти як у первинній позовної заяві від 20 грудня 2016 року, так і в позовної заяві зі змінами від 2 червня 2017 року. Зокрема ОСОБА_2 ніколи не обговорювала з своїм колишнім представником ОСОБА_1 таку підставу позову як вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, як було вказано в первинному позові. Також, ОСОБА_2 не розповідала колишньому представнику ОСОБА_1 про те, що після посвідчення заповіту, відповідач прийшов до неї і пояснив, що їй необхідно приїхати до нотаріуса і підписати заповіт ще раз. Так як в його тексті начебто допущено технічну помилку, яку нотаріус виправила, передрукувала на новому бланку і тепер потрібен тільки підпис. Після цього позивач приїхала разом з відповідачем до нотаріуса ОСОБА_9 і будучі впевнена, що підписує заповіт, підписала Договір. Насправді ОСОБА_2 вважала, що підписує договір довічного утримання, а не заповіт, як це виклав у позовної заяві колишній представник ОСОБА_2, ОСОБА_1 ОСОБА_1 самовільно у уточненої позовної заяві вказав то чого не було на самому разі, а тому ОСОБА_2 відмовилася від його послуг і припинила вказаний Договір шляхом його розірвання і направленням на адресу ОСОБА_1 відповідного повідомлення про розірвання договору.

На даний час в Ленінському районному суді м. Харкова розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування квартири недійсним (справа № 642/8059/16-ц). Позовні заяви які подав колишній представник ОСОБА_2, ОСОБА_1 змінені, уточнені, та 17 серпня 2017 року подана інша позовна заява ОСОБА_2 В цієї позовної заяві вказана зовсім інша помилка стосовно правової природи зовсім іншого правочину, ніж вказувалася ОСОБА_1

У відповідності до ч. 1 ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

ОСОБА_2 не надавала права ОСОБА_1 пред'являти позов по вигаданим останнім підставам, тобто вчинення правочину дієздатною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, як не надавала згоди про помилку стосовно підписання заповіту.

Таким чином, договір № 12-4/02 про надання послуг, який є договором доручення, припинений ОСОБА_2 шляхом відмови довірителя від договору у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 1008 ЦК України, договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору.

У відповідності до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 3 ст. 615 ЦК України, внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або в повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

У відповідності до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

У відповідності до ст. 653 ЦК України: у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

У відповідності до ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

ОСОБА_2 17 серпня 2017 року направила на адресу відповідача ОСОБА_1 повідомлення про розірвання Договору № 12-4/02. Таким чином Договір № 12-4/02 слід вважати розірваним з моменту одержання відповідачем повідомлення про відмову від договору та його розірвання (за аналогією з офертою та акцептом при укладенні договору).

Представник відповідача вважає, що Договір № 12-4/02 розірваний позивачем у зв'язку з істотним порушенням договору ОСОБА_1, про що було викладене вище. Тобто ОСОБА_2 значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору у зв'язку з самовільним і неузгодженим з Довірителем викладення повіреним інших підстав в позові про визнання договору дарування квартири недійсним.

Представник відповідача пояснив, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, договір № 12-4/02 не справедливим, а дії ОСОБА_1 такими що порушують права ОСОБА_2 і завдали би їй шкоди, також вказує, що ОСОБА_1 зловживав своїми правами, не додержувався моральних засад суспільства. Вважає, що договір № 12-4/02 від 02 грудня 2016 року має бути визнаний судом розірваним ОСОБА_2 в односторонньому порядку у зв'язку з істотним порушенням договору ОСОБА_1 Просить визнати договір № 12-4/02 від 02 грудня 2016 року про надання послуг таким що розірваний ОСОБА_2 у односторонньому порядку у зв'язку з відмовою від договору.

Суд, вислухавши представників сторін, допитавши свідка ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та правовідносини.

2 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір про надання послуг. Згідно п. 1.1. договору про надання послуг, виконавець зобов'язується надати замовнику послуги, метою та змістом яких є виникнення у замовника права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Так в липні 2017 року ОСОБА_2 було відкликано довіреність, видану на ім'я ОСОБА_1 з правом представляти інтереси ОСОБА_2 в суді, також ОСОБА_2 подано до суду заяву про те, що вона розірвала укладений з ОСОБА_1 договір про надання послуг.

Неможливість повністю виконати договір про надання послуг від 02 грудня 2016 року виникла, на думку позивача, з вини ОСОБА_2, то вона, ОСОБА_2 повинна в повному обсязі здійснити оплату його послуг за вищевказаним договором.

Позивач посилається на зміст п. 3.1. договору про надання послуг від 02 грудня 2016 року, згідно з яким вартість послуг позивача визначається в розмірі 1/2 частини вартості квартири АДРЕСА_1. Також, позивач посилається на те, що у відповідності до звіту про оцінку майна - квартири АДРЕСА_1 її вартість становить 787800, 00 грн. Вважає, що вартість його послуг складає 787800,00 : 2 = 393900,00 грн.

У судовому засіданні представником позивача до суду не надано жодного доказу на підтвердження будь-яких витрат на виконання вказаного договору.

Суд вважає, що насправді був укладений не договір про надання послуг, а договір доручення, оскільки вказаний договір передбачає усі умови та вимоги, які пред'являються до договору доручення.

Відповідно до вимог ст. 1008 ЦК України договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі відмови довірителя або повіреного від договору.

Довіритель або повірений мають право відмовитися від договору доручення у будь-який час. Відмова від права на відмову від договору доручення є нікчемною.

Судом встановлено, що відповідач по справі в односторонньому порядку розірвав вказаний договір, про що повідомив і суд і ОСОБА_1

Статтею 1009 ЦК України визначені наслідки припинення договору доручення, де вказано, що якщо договір доручення припинений до того, як доручення було повністю виконане повіреним, довіритель повинен відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення, а якщо повіреному належить плата - також виплатити йому плату пропорційно виконаній ним роботі. Це положення не застосовується до виконання повіреним доручення після того, як він довідався або міг довідатися про припинення договору доручення.

Із пояснено сторін по справі, досліджених доказів, суд встановив що договір доручення не виконаний повіреним взагалі.

За таких обставин суд приходить до висновку, що первісний позов задоволенню не підлягає, а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9, 11,57,214,215 ЦПК України, ст.ст.525,610, 1000, 1008,1009 ЦК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором про надання послуг,- відмовити в повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення договору у зв'язку з відмовою від договору та розірвання договору,- задовольнити частково.

Визнати договір №12-4/02 від 02.12.2016 про надання послуг таким, що розірваний ОСОБА_2 у односторонньому порядку у зв'язку з істотним порушенням договору ОСОБА_1.

Визнати Договір №12-4/02 від 02.12.2016 про надання послуг таким, що розірваний ОСОБА_2 у односторонньому порядку у зв'язку з відмовою від договору.

В задоволенні інших вимог за зустрічним позовом,-відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок ) грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 18.10.2017

Суддя В.В. Бондаренко