Справа № 751/8585/15-ц Провадження № 22-ц/795/1013/2017 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції - Овсієнко Ю. К. Доповідач - Євстафіїв О. К.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЄвстафіїва О.К.,
суддів:Лакізи Г.П., Харечко Л.К.,
при секретарі:Нечасному О.Л.,
за участю:представників: позивача ОСОБА_5 - адвоката Боброва П.М., відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати дане рішення та ухвалити рішення, яким відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позову.

У серпні 2015 року ОСОБА_5 пред'явила позов до ОСОБА_7, в якому, після уточнення позовних вимог, остаточно просила стягнути з останнього: 55000 грн 00 коп. - подвоєну заборгованість по позиці, 3055 грн 76 коп. - збитки внаслідок інфляції, а також судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ОСОБА_5 позичила ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 27500 грн 00 коп. з кінцевим терміном повернення до липня 2012 року, про що було складено відповідну розписку. Проте відповідач у вказаний строк борг не повернув.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- подвоєння суми боргу не може ототожнюватися з подвоєнням процентів за прострочення грошового зобов'язання; суд для вирішення справи застосував норми ст. 625 ЦК України, яка на спірні правовідносини не поширюється,

- вимоги про стягнення заборгованості у сумі 55000 грн 00 коп. не можуть бути задоволені, оскільки згідно з розпискою борг становить 27500 грн 00 коп.,

- при вирішенні справи суд помилково не застосував наслідків спливу строку позовної давності.

У судовому засіданні представник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, а представник ОСОБА_5 просив її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Постановляючи рішення, що оскаржується, суд І інстанції виходив з того, що ОСОБА_7, переховуючись від ОСОБА_5, змінив місце проживання, зазначене у наданій ним ОСОБА_5 копії свого паспорта, про що ОСОБА_5 не була сповіщена та, відповідно, не знала, що є підставою для поновлення строку позовної давності, та що факт неповернення ОСОБА_7 ОСОБА_5 позичених грошей не спростовано.

Суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Так, по справі встановлено наступне.

13.10.2011 ОСОБА_7 позичив у ОСОБА_5 27500 грн 00 коп., про що ними у цей же день складено відповідну розписку. За змістом цієї розписки, ОСОБА_7 зобов'язався повернути ОСОБА_5 позичені кошти у такі строки: у жовтні 2011 року - 1500 грн 00 коп., з листопада 2011 року по червень 2012 року - по 3000 грн 00 коп. щомісяця та у липні 2012 року - 2000 грн 00 коп. У розписці сторонами передбачено, що у разі неповернення ОСОБА_7 коштів у встановлені строки сума залишку заборгованості, яка підлягає сплаті відповідачем позивачеві, подвоюється. Розписку підписано обома сторонами у присутності свідка ОСОБА_9 (її оригінал на арк. 32).

Як стверджує позовна сторона, відповідач борг їй не повернув; сторона відповідача це твердження не спростувала.

Представник ОСОБА_5 стверджує, що вона на даний час постійно проживає у м. Гамбург у Федеративній Республіці Німеччина, що підтверджується копією посвідки відповідного змісту та її перекладом (арк. 131, 132). Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію шлюбу та його перекладом, між ОСОБА_5 й мешканцем м. Гамбург Бансе Гюнтером 07.04.2009 у м. Гамбург зареєстровано шлюб (арк. 89, 128).

ОСОБА_5 має хронічні захворювання, які у 2011-2014 рр. спричинили виражене погіршення стану її здоров'я, у зв'язку з чим вона неодноразово госпіталізувалася і внаслідок чого протягом цих років вона була нездатною до переїздів. Це підтверджено довідкою від 04.05.2017, яку видано спеціалістом в області загальної медицини м. Гамбург, та її перекладом (арк. 130, 129).

ОСОБА_7 неодноразово змінював місце свого проживання та його реєстрацію. Так, спочатку він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2; станом на 14.12.2016 він був зареєстрований у АДРЕСА_3, а останнім відомим місцем його проживання (станом на 30.12.2016) є АДРЕСА_1. Дані обставини підтверджується витягом з паспорта ОСОБА_7, який він надав позивачеві, копією довідки Об'єднання Житлово-будівельних кооперативів м. Чернігова № 4378 від 14.12.2016 та копією довідки Комунального підприємства «Новозаводське» Чернігівської міської ради № 7035 від 30.12.2016 (арк. 12-13, 53, 54).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.08.2015 подану до цього суду 30.07.2015 позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, яка є об'єктом судового розгляду по даній справі, повернуто ОСОБА_5 для подачі до належного суду, оскільки ОСОБА_7 згідно з довідкою Відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Чернігівській області на той час був зареєстрований у АДРЕСА_3, що територіально відноситься до підсудності Новозаводського районного суду м. Чернігова (копія цієї ухвали на арк. 14).

09.03.2017 представником ОСОБА_7 до суду І інстанції подано заяву про застосування при вирішенні справи позовної давності (арк. 76).

Із встановленого апеляційний суд робить наступні висновки.

Розписка від 13.10.2011, складена ОСОБА_5 та ОСОБА_7, в силу ч. 2 ст. 1047 ЦК України є доказом укладення ними договору позики. Зміст цієї розписки свідчить про те, що у ОСОБА_5 настало право вимоги повернути позичені в неї ОСОБА_7 кошти у такі строки: 1500 грн 00 коп. які він мав сплатити у жовтні 2011 року, - з 01 листопада 2011 року, по 3000 грн 00 коп., які він мав сплачувати щомісяця протягом листопада 2011 року - червня 2012 року - з 01 грудня 2011 року по 01 липня 2012 року, а 2000 грн 00 коп., які він повинен був сплатити у липні 2012 року - з 01 серпня 2012 року.

Докази повідомлення відповідачем позивача про зміну місця свого проживання у справі відсутні. ОСОБА_5 30.07.2015 подано позов до Деснянського районного суду м. Чернігова у зв'язку з тим, що єдиною відомою їй адресою місця проживання та реєстрації ОСОБА_7 була адреса, вказана у наданій ним ОСОБА_5 копії свого паспорта. Враховуючи ці обставини і те, що ОСОБА_5 постійно проживає у Федеративній Республіці Німеччина, що з 2011 по 2014 рік у зв'язку з поганим станом здоров'я вона неодноразово госпіталізувалася і була нездатною до переїздів, апеляційний суд вважає, що суд І інстанції законно поновив ОСОБА_5 строк позовної давності.

Оскільки строк позовної давності судом І інстанції поновлено законно і ОСОБА_7 борг ОСОБА_5 не повернув, то в силу ч. 1 ст. 1046 ЦК України висновок суду про стягнення коштів у сумі 58055 грн 76 коп. є вірним. Так, статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 611 цього ж Кодексу, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки тощо (тобто передбачений даною нормою права перелік наслідків не є вичерпним). Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Але і законом, і договором між сторонами передбачено інше. Так, у розписці від 13.10.2011 зафіксовано, що за прострочення виконання зобов'язання сторони передбачили відповідальність ОСОБА_7 у вигляді повернення суми боргу у подвійному розмірі від залишку простроченої заборгованості, що узгоджується з приписами ст.ст. 611, 1050 ч. 1, 625 ч. 2 ЦК України. Тож судом на користь позивача вірно стягнуто:

- заборгованість по сумі боргу у подвійному розмірі (наслідок, передбачений договором між сторонами за прострочення боржником зобов'язання) - 55000 грн 00 коп. (27500 грн 00 коп. х 2 = 55000 грн 00 коп.),

- збитки від інфляції у сумі 3055 грн 76 коп. Так, ці збитки внаслідок неповернення ОСОБА_7 ОСОБА_5 суми боргу 27500 грн 00 коп. лише за період з 01.09.2012 (місяць, що слідує за місяцем, у якому виникло право вимоги позику в сумі 27500 грн 00 коп.) по 31.03.2017 (місяць, що передує даті постановлення судом І інстанції оскаржуваного рішення) становлять: 27500 грн 00 коп. х 100,1% х 100,0% х 99,9% х 100,2% х 99,8% х 100,5% х 124,9% х 143,3% х 112,4% х 101,1% х 101,0% х 101,8% х 100,9% (офіційні індекси інфляції за вересень 2012 р. - квітень 2017 р.) = 58315 грн 36 коп. - 27500 грн 00 коп. (номінальна сума боргу) = 30815 грн 36 коп. Отож в силу ст.ст. 11 ч. 1, 303 ч. 1 ЦПК України вимоги про задоволення збитків внаслідок інфляції судом законно задоволено у межах, вказаних у позовній заяві ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги судом відкидаються як такі, що суперечать наведеним вище обставинам і зробленим на їх підставі висновкам.

Апеляційний суд вирішує справу як на наданих суду І інстанції доказах, так і на наданих апеляційному суду доказах, так як всі вони мають виключне значення для справи.

Отож підстав для скасування оскаржуваного рішення нема.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: