Справа № 163/1595/17
Провадження № 2/163/304/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 року Любомльський районний суд Волинської області в складі головуючого - судді Чишія С.С.

при секретарі Носку А.В.

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування нерухомим майном,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві ОСОБА_1 просить виділили йому в користування кімнату 1-5 житловою площею 14,7 м2 в житловому будинку АДРЕСА_1. Свої вимоги обґрунтував тим, що є власником 17/36 вказаного домоволодіння, відповідачка ОСОБА_2 - власником 19/108 майна, ще 19/54 належало їх батькові ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Судовим рішенням від 21.11.2015 року було визначено порядок користування будівлями: позивачу виділено кімнату 1-4, відповідачці - кімнату 1-3. Кухню, коридор, веранду та кладову, а також господарські будівлі залишено в спільному користуванні. Кімнатою 1-5 користувався покійний батько, спору щодо цього не було і судовим рішенням доля кімнати не вирішувалась. Після смерті батька відповідачка у квітні 2017 року виїхала на постійне проживання в місто Феодосія АР Крим. Сам же з дружиною залишився проживати в спірному домоволодінні. Оскільки побутові умови виділеного житла є незадовільними, а спільне з відповідачкою користування кухнею з огляду на неприязні відносини було неможливим з врахуванням розміру своєї частки просить виділити вищевказану кімнату.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав і додатково пояснив, що після смерті батька з відповідачкою прийняли спадщину за законом. Відповідачка виїхала з села Машів, постійним її місцем проживання є місто Феодосія.

Відповідачка сповіщалась про розгляд справи через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр». З огляду на повідомлений позивачем можливий приїзд відповідачки в село Машів Любомльського району розгляд справи відкладався. Оскільки будь-які інші засоби зв'язку з відповідачкою відсутні, а суд вичерпав можливість іншим чином повідомити її про час і місце судового розгляду судове засідання проведено за відсутності відповідачки.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 11.08.2017 року зареєстрованими власниками домоволодіння АДРЕСА_1 Волинської області були ОСОБА_1(частка 17/36), ОСОБА_3(частка 19/54), ОСОБА_2(частка 19/108).

Згідно із копією свідоцтва серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року в селі Машів Любомльського району Волинської області.

З довідки Машівської сільської Ради від 29.05.2017 року №172/02-6 вбачається, що на час смерті ОСОБА_3 разом з ним проживав і був зареєстрований позивач ОСОБА_1 та його дружина.

Як встановлено із спадкової справи №35/2017, після смерті ОСОБА_3 заяви про прийняття спадщини нотаріусу подали позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 Спадкоємці ОСОБА_4, ОСОБА_5 в заявах нотаріусу відмовились від спадщини в користь відповідачки ОСОБА_2, спадкоємець ОСОБА_6 - відмовилась від спадщини безумовно. Спадкоємці ОСОБА_7, ОСОБА_8 до нотаріуса із заявами не звертались.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 27.11.2015 року, яке набрало законної сили 5.01.2016 року, встановлено порядок користування спірним домоволодінням: позивачу виділено кімнату 1-4, відповідачці - кімнату 1-3. Кухню, коридор, веранду та кладову, а також господарські будівлі залишено в спільному користуванні. Кімнатою 1-5 на той час користувався ОСОБА_3 Заявлені в його інтересах вимоги були залишені без розгляду через відсутність спору щодо користування житлом і судовим рішенням доля кімнати не вирішувалась. При цьому порядок користування судовим рішенням встановлено з огляду на частки власників у майні: у ОСОБА_1 17/36, у ОСОБА_3 19/54, у ОСОБА_2 19/108.

Згідно із ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 1 ст.1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно з ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно із ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частиною 1 ст.1273 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Згідно із ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належну йому в майні частку в розмірі 19/54. Позивач і відповідач прийняли цю спадщину. В результаті такого спадкування на час розгляду цього позову змінились частки власників спірного майна: позивачу ОСОБА_1 стало належати 121/216 домоволодіння, відповідачу ОСОБА_9 - 95/216 з огляду на такі розрахунку.

19/54:4=19/216 належало кожному з чотирьох спадкоємців, що заявили права на спадщину. Через відмову двох спадкоємців в користь ОСОБА_2 вона успадкувала 57/216(19/216+19/216+19/216). ОСОБА_1 успадкував 19/216, що в сумі належною йому часткою 17/36 остаточно становило 121/216. Відповідно ОСОБА_2 стало належати 95/216(57/216+19/108).

Згідно із ч.ч.1-3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зважаючи на такі положення закону та встановлені фактичні обставини, порядок користування майном за відсутності згоди власників суд повинен з врахуванням нових часток.

Позивач заявив вимоги про виділення йому кімнати 1-5. За змістом позовної заяви і пояснень позивача в суді вбачається, що він вважає наявним право користування кімнатою 1-4 відповідно до рішення суду від 27.11.2017 року, а виділення спірної кімнати обгрунтовує також і фактичним її звільненням після смерті одного із співвласників майна. Відтак він фактично бажає одержати у своє користування дві кімнати спільною площею 31,9 м2, залишивши відповідачці в користування одну кімнату площею 11,8 м2. Такий порядок користування не відповідатиме часткам сторін у майні, оскільки від загальної площі трьох кімнат у 43,7 м2 частка відповідача становитиме 73%, відповідачки - 27%, при тому що з врахуванням спадщини ОСОБА_1 належить 56% майна, ОСОБА_2 - відповідно 44%.

В той же час через зміну розміру часток в результаті спадкування рішення Любомльського районного суду від 27.11.2015 року вичерпало свою дію і не може враховуватись в якості основи для встановлення такого порядку в цьому позові.

Отже, встановлення порядку користування домоволодіння неможливе щодо однієї кімнати, а має проводитись щодо всього майна з врахуванням часток співвласників.

Такі положення позивачу роз'яснені судом, як і його право збільшити або зменшити розмір позовних вимог та змінити предмет або підставу позову до початку його розгляду по суті.

Незважаючи на це, позивач заявлені вимог підтримав без жодних їх змін.

У зв'язку з наведеним суд вважає заявлені вимоги позову безпідставними, оскільки вони грунтуються на хибно оцінених позивачем фактичних обставинах і через це - неправильно витлумачених ним нормах закону, через що позов задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст.88 ЦПК України судові витрати у зв'язку із відмовою в позові відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування нерухомим майном відмовити за безпідставністю заявлених вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення протягом 10 днів з дня його проголошення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Волинської області через Любомльський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий : суддя С.С.Чишій