Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої - судді Лемак О.В..,

при секретарі Ревачко І.С.

за участю

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Ужгородський міський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання особою такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа:: Ужгородський міський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання особою такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до типового договору найму житла в будинках державного та комунального житлового фонду від 11.12.2008 року її чоловіку ОСОБА_5 було видано згідно ордеру №1457 від 27.05.1977 року у безстрокове користування квартиру за адресою АДРЕСА_1. Вказана квартира складається з двох кімнат, загальною площею 52.10 кв.м. та є комунальною не приватизованою. У 1995 році ОСОБА_5 помер. На час отримання квартири з ними проживали та були приписані донька чоловіка від першого шлюбу ОСОБА_6, яка залишила квартиру в 1987 році виїхала до Росії і виписалася з квартири, а у 1985 році народила доньку ОСОБА_3. У 2000 році ОСОБА_6 померла. На даний час у вказаній квартирі зареєстрована , але жодного дня не проживала онука покійного чоловіка ОСОБА_7, яка без її відома прописалася у квартиру у 2002 році і виписуватись самостійно відмовляється.

На підставі наведеного просить суд визнати ОСОБА_7 втратившою право на житло в квартирі АДРЕСА_2 та зняти її з реєстрації.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідачка та її представник заперечила проти задоволення заяви, ОСОБА_3 показала, що позивачка постійно їй чинить перешкоди у користування квартирою, міняє замки за адресою м. Ужгород, вул. Оноківська, 4/14 внаслідок чого вона не могла там жити.

Представник Ужгородського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області не зявився, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що є чоловіком відповідачки по справі ОСОБА_3, Позивака постійно чинить ОСОБА_3 перешкоди у користуванні квартирою за адресою м. Ужгород, вул. Оноківська, 4/1,4 виганяє її з квартири, міняє замки.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що із 1977 року проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідачка ОСОБА_3 в квартирі №14 ніколи не проживала

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала вона є сусідкою позивачки та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідачку ОСОБА_3 ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що з відповідачкою ОСОБА_3 знайома більше 10 років. Знає, що у ОСОБА_3 були проблеми із квартирою №14 в буд.№4 по вул. Оноківській в м. Ужгороді. ОСОБА_3 виганяли з вказаної квартири і вона не мала де жити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, у 1977 році ОСОБА_5 було видано ордер на право зайняття квартири АДРЕСА_3 разом із дружиною Рутто (дошлюбне прізвище позивачки) В.П. та донкою ОСОБА_6 В подальшому у вказаній квартирі крім квартиронаймача ОСОБА_5, дружини ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_12, з 11.04.1991 року також були постійно прописані донька ОСОБА_6 та онука ОСОБА_3, 1985 року наролження. Станом на 24.06.1998 року у квартирі АДРЕСА_4 проживали ОСОБА_1, ОСОБА_12, ОСОБА_6, та ОСОБА_7 На період прийняття будинку №4 по вул. Оноківській на баланс ТзОВ «Підзамок» в січні 1999 року склад сімї у квартирі №4 складали тіж самі особи. 05.11.2002 року ОСОБА_7 отримала паспорт з пропискою в м. Ужгород, вул. Оноківська, 4/14.

Позивач вказує, що відповідачка ОСОБА_7, яка зареєстрована за даною адресою не проживає вже більше десяти років, комунальні послуги не сплачує. Також зазначає, що через реєстрацію ОСОБА_3, вона не може отримати субсидію, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Разом з тим, рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 05 липня 2006 року залишеним без змін колегією суддів судової палати в цивільних справах з розгляду касаційних скарг апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2008 року, визнано за ОСОБА_7 право користування жилим приміщенням за адресою м. Ужгород, вул. Оноківська, 4/14. Зобовязано ОСОБА_1 та ОСОБА_12 не чинити ОСОБА_7 перешкод в користуванні жилим приміщенням за адресою АДРЕСА_5.

У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 12квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02.12.2010 року, втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві». Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Разом з тим, матеріали справи не містять беззаперечних та переконливих доказів не проживання відповідачки ОСОБА_7 в квартирі без поважних причин більше встановленого законом строку. Доводи позивачки, що відповідач без поважних причин не проживає у квартирі в тому числі більше десяти років, не підтверджені належними та допустимими доказами і спростовані відповідачкою. Також, відповідачкою доведено, що позивачі перешкоджають їй належним чином користуватися жилим приміщенням, між ними наявні неприязні стосунки, відповідач неодноразово зверталася до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій позивачки.

З огляду на вищезазначені положення чинного законодавства, з урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено те, що відповідачка ОСОБА_7 без поважних причин не проживає у квартирі за адресою м. Ужгород, вул. Оноківська, 4/14, більше встановленого законом строку, а відтак в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст.71, 72, ЖК України, ст.ст.10, 60, 79, 81, 88, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Ужгородський міський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання особою такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_13