У Х В А Л А

23 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,

Лященко Н.П., Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсними кредитних зобов'язань та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 2 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 квітня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення судів попередніх судових інстанцій залишено без змін.

3 лютого 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 1073 Цивільного кодексу України, пункту 37.2 статті 37 Закону України від 5 квітня 2001 року № 2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пунктів 6.7, 6.8 глави 6 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 (далі - Положення).

На підтвердження зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на постанову Верховного Суду України від 13 травня 2015 року, в якій, на її думку, по-іншому застосовані зазначені норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положенням пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції, відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4 та залишаючи без змін рішення судів попередніх судових інстанцій про відмову в задоволенні позову з огляду на те, що платежі через систему інтернет-платежів «Приват-24» закріплені в положенні «Умови і правила надання банківських послуг» відповідно до яких банк не несе відповідальності у випадку якщо контрольна інформація відправлена в СМС-повідомленні, яка необхідна для входу в систему «Приват-24» стане відомою іншим особам в результаті недобросовісного виконання клієнтом умов їх зберігання та використання. Отже позивачка не довела, що винними діями банку порушено її права та завдано шкоди.

Натомість у наданій для порівняння постанові від 13 травня 2015 року, Верховний Суд України скасував рішення суду касаційної інстанції та направив справу на новий касаційний розгляд з огляду на те, що оскільки операції із зняття коштів у банкоматі в місті Бангкок (Таіланд) супроводжувались коректним вводом ПІН-коду, однак суд на порушення пунктів 6.7, 6.8 глави 6 Положення не встановив обставин, які безспірно доводять те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Отже, порівняння наведених судових рішень не дає підстав вважати, що висновок, викладений в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, суперечить висновку, викладеному в зазначеній постанові Верховного Суду України, оскільки висновки, викладені у зазначеній постанові та в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, ґрунтуються на різних фактичних обставинах.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_5 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсними кредитних зобов'язань та зобов'язання вчинити дії за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк