АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/996/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48, 50 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8, які підтримали апеляційну скаргу; представника ОСОБА_7 ОСОБА_9, яка просила апеляційну скаргу відхилити, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року ОСОБА_7 через свого представника ОСОБА_9 звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_7 про стягнення із відповідача на свою користь неустойки за прострочення сплати аліментів, посилаючись в обґрунтування заявленого позову на те, що 24 квітня 2010 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, який 30 липня 2014 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну доньку - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом із матірю.

Позивачка зазначає, що відповідно до заочного рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 липня 2014 року з урахуванням рішення апеляційного суду Черкаської області від 20 жовтня 2016 року з ОСОБА_6 на її - ОСОБА_7 користь стягнуто аліменти на утримання їхньої доньки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі 800 гривень щомісячно, починаючи з 03 квітня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження. Відповідач обовязку по утриманню малолітньої доньки не виконував, у звязку з чим утворилася заборгованість по сплаті аліментів.

Позивачка зазначає, що відповідно до розрахунку сума заборгованості по сплаті аліментів склала - 25 226,67 грн., а заборгованість по пені за прострочення сплати аліментів 7 615,46 грн.

ОСОБА_7 просила суд постановити судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_7 на її користь неустойку (пеню) за несплату аліментів в період з 03 березня 2014 року по 18 листопада 2016 року в сумі 7 615 грн., та стягнути несплачений судовий збір та витрати на правову допомогу.

В судовому засіданні представник позивачки, уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_7 пеню за прострочення по сплаті аліментів в сумі 7 464 грн. та витрати на правову допомогу.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2017 року позов ОСОБА_7 - задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 неустойку (пеню) за несплату аліментів в сумі 7 464 грн.

Стягнуто із ОСОБА_6 до спеціального фонду Державного бюджету судовий збір в сумі 640 грн.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, вважаючи рішення суду першої інстанції необєктивним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при невідповідності висновків суду фактичним обставинам даної справи, просить рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2017 року в частині стягнення із нього неустойки за прострочення сплати аліментів - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає до задоволення, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення, виходячи із наступного.

Згідно вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування або зміни постановленого судом першої інстанції рішення є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне зясування судом обставин справи, постановлення рішення із порушенням вимог матеріального або процесуального права.

Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про необхідність часткового задоволення заявлених ОСОБА_7 позовних вимог та стягуючи із ОСОБА_7 на користь позивачки неустойку (пеню) за несплату аліментів в сумі 7464,00 грн., виходив із презумпції вини платника аліментів, який прострочив сплату аліментів, які стягнуті за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 липня 2014 року, а тому, за висновками суду, позивачка має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення їх сплати відповідно до вимог ст. 196 Сімейного Кодексу України.

Проте, із такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, виходячи із наступного.

Як вбачається із наявних матеріалів справи, 24 квітня 2010 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_7 був зареєстрований шлюб, який 30 липня 2014 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну доньку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка після розірвання шлюбу між сторонами залишилася проживати разом із позивачкою.

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 липня 2014 року стягнуто із ОСОБА_7 аліменти на користь ОСОБА_7 на утримання дитини ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі 800,00 грн. щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 березня 2014 і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.7)

04 листопада 2014 року на виконання даного рішення суду було видано виконавчий лист та 10 листопада 2014 року відкрито виконавче провадження. (а.с.5, 51)

В подальшому, рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 20 жовтня 2016 року заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 липня 2014 року було змінено, виключено з резолютивної частини рішення слова «але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку», змінено дату стягнення аліментів з 08 березня 2014 року на 03 квітня 2014 року. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. (а.с.8-9)

17 листопада 2016 року було видано новий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_7 аліментів на користь ОСОБА_7 на утримання дитини ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій сумі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з 03 квітня 2014 року і до досягнення дитини повноліття. Виконавчий лист від 04 листопада 2014 року було відкликано. (а.с.50).

Відповідно до розрахунку, складеного Смілянським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, заборгованість відповідача ОСОБА_7 зі сплати аліментів, яка утворилася в процесі примусового виконання виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси за № 712/2690/14-ц від 4.11.2014 року станом на 18 листопада 2016 року становить 25 226,67 грн. (а.с.84)

На підставі даного розрахунку позивачкою було здійснено розрахунок пені за прострочення сплати аліментів на суму 7464,00 грн. (а.с.100), яка і була стягнута судом першої інстанції.

Проте, стягуючи із ОСОБА_7 пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 7464,00 грн., суд першої інстанції не звернув належної уваги на наступне:

Частиною 1 ст. 196 СК України встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили, при наявності вини платника аліментів за прострочення у їх сплаті.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не повязується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції не врахував, що право на звернення до суду із позовом про стягнення пені внаслідок прострочення сплати аліментів, яке кореспондується із обовязком платника аліментів на її сплату, виникає саме із моменту набрання законної сили рішенням суду про стягнення аліментів на утримання дитини.

20 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області ухвалила рішення, яким змінила заочне рішення суду першої інстанції та вирішила стягувати на користь позивачки ОСОБА_11 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі 800,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 3 квітня 2014 року.

Рішення суду про стягнення аліментів із ОСОБА_7 вступило в законну силу 20 жовтня 2016 року і саме з цього часу у ОСОБА_7 виник обовязок сплачувати аліменти за рішенням суду, а у позивачки право на предявлення позову про стягнення із платника аліментів пені за прострочення у сплаті аліментів.

Крім того, для покладення на конкретну особу відповідальності у вигляді стягнення пені державний виконавець повинен з моменту набрання законної сили рішенням суду про стягнення аліментів довести до відома платника аліментів про порядок виконання судового рішення, поінформувати про наявність в нього заборгованості по сплаті аліментів, ознайомити платника аліментів із відповідним розрахунком суми боргу по аліментам із вказівкою часу, на протязі якого вказана заборгованість утворилася, надати термін для погашення заборгованості в добровільному порядку і попередити платника аліментів відносно наслідків в разі ухилення його від сплати аліментів. Всі ці вимоги відносно платника аліментів ОСОБА_7 дотримані не були.

Виходячи із контексту статті 196 СК України, покладення на особу відповідальності за прострочення у сплаті аліментів можливе тільки при наявності її вини.

Відповідно до розрахунку, складеного Смілянським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, заборгованість у відповідача зі сплати аліментів станом на 31 січня 2017 року, тобто після набрання законної сили рішенням суду про стягнення із ОСОБА_7 аліментів, відсутня, що унеможливлює покладення на ОСОБА_7 відповідальності у вигляді нарахування та стягнення пені за прострочення у сплаті аліментів. (а.с.119).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні позову на це належної уваги не звернув, неповно встановив фактичні обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, не врахували, що право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів, виникає з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили та не повязується з моментом (часом) відкриття виконавчого провадження або повідомленням боржника, у звязку з чим дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_7

Оскільки рішення суду першої інстанції постановлене із порушенням вимог закону, при невідповідності висновків суду фактичним обставинам даної справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні заявлених ОСОБА_7 позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів скасувати.

Ухвалити по даній справі нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :