Єдиний унікальний номер 243/830/17 Номер провадження 22-ц/775/808/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Курило В.П., Канурної О.Д.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 5 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 5 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 06.02.2017 року до повнолітня дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодилась відповідачка ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в який просила скасувати рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 5 квітня 2017 року та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є неправильним та необґрунтованим.

Вважає, що судом при винесенні рішення не враховано ст. ст. 10, 201, 212, 213, ЦПК України, ст. 161 СК України.

Суд не врахував, що позивач перешкоджає спілкуванню відповідачки з дитиною, її участі у вихованні сина, а також того, що вона в добровільному порядку приймає участь у утриманні дитини.

Також судом не враховано, що домоволодіння АДРЕСА_1 належить їм з позивачем рівних частинах на праві власності та відповідачкою поставлено питання у суді про розподіл даного домоволодіння.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть

участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів цивільної справи, що згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб 18 січня 2008 року, який зареєстрували у виконавчому комітеті Миколаївської міської ради м. Слов'янська Донецької області, актовий запис №4 (а.с. 4).

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3, його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 5).

Відповідно до довідки про склад сім'ї №08-10/454, виданої виконавчим комітетом Миколаївської міської ради від 3 жовтня 2016 року, ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Відповідно акту від 2 листопада 2016 року за підписом депутата 21 виборчого округу Миколаївської міської ради ОСОБА_4 встановлено, що у будинку АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_1, яка не проживає в ньому з 15.07.2015 року (а.с. 9, 10-11).

Згідно інформації та довідки Миколаївської загальноосвітньої школи 1-111 ступенів №1 ОСОБА_3 навчається у 1-А класі. Батько ОСОБА_3 - ОСОБА_2, приводив ОСОБА_3 на підготовчі зайняття для майбутніх першокласників, які проводились у школі з 21.01.2016 року по 28.04.2016 року один раз на тиждень (а.с. 7-8).

З листа Управління соціального захисту населення, сім'ї та праці виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області №3775від 16 грудня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні як внутрішньо переміщена особа з 15 липня 2015 року по теперішній час. ОСОБА_1 нараховувалася та виплачувалася допомога на дитину за період з 22 липня 2015 року по 15 січня 2016 року в розмірі 884,00 грн. (а.с. 12).

Відповідно до листа Управління соціального захисту населення, сім'ї та праці виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області №02-09/3876 від 30 грудня 2016 року встановлено, що в ході перевірки Управлінням соціального захисту населення, сім'ї та праці виконавчого комітету Голопристанської міської ради проведено перевірку щодо проживання дитини ОСОБА_3 разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2, виявлено відсутність проживання дитини ОСОБА_3 з матір'ю. (а.с. 13).

Згідно з довідкою ПАТ ІДС Аква Сервіс» № 103 від 31 серпня 2016 року ОСОБА_1 працює на посаді менеджера складської логістики підрозділу ПрАТ «ІДС Аква Сервіс» у м. Гола Пристань з 1 лютого 2016 року (а.с. 14).

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Конвенцією про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В Декларації прав дитини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу.

Аналізуючи наведені норми закону та обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів з додержанням норм матеріального права, та максимально можливим урахуванням інтересів дитини, тобто виконав свій обов'язок щодо забезпечення спеціального захисту прав дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, які передбачені ст. 27 Конвенції про права дитини.

Доводи апеляційної скарги стосовно неврахування судом першої інстанції щодо перешкоджання позивачем спілкуванню відповідачки з дитиною, участі її у вихованні дитини та того, що відповідач в добровільному порядку приймає участь у утриманні дитини, суд відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Отже, надання суду тих або інших відомостей це право сторін, а не їх обов'язок, і ненадання будь яких додаткових доказів не є порушенням норм процесуального права.

Згідно ст. 212 ЦП К України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не мас для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України.

Суд дав повну правову оцінку наявним у справі доказам.

Згідно ж ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

Визначений судом першої інстанції розмір аліментів є розумним та справедливим, відповідає інтересам дитини.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують на не впливають на правильність постановленого рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 5 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: