У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 25 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила поновити пропущений з поважних причин строк для подання скарги на бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення. Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Павленка Є.О. щодо не надсилання стягувачу ОСОБА_6 рекомендованим листом з повідомленням про вручення постанови від 14 січня 2015 року про відкриття виконавчого провадження ВП №45995766 та не надсилання стягувачу ОСОБА_6 простою кореспонденцією постанови від 23 січня 2015 року про приєднання виконавчого провадження ВП №45995766 до зведеного виконавчого провадження №45250175, не надсилання стягувачу ОСОБА_6 простою кореспонденцією постанови від 20 лютого 2015 року про закінчення виконавчого провадження ВП №45995766 при примусовому виконанні рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2014 року.

ОСОБА_6 посилалася на те, що нею пропущено визначений ч.1 ст.385 ЦПК України десятиденний строк для звернення із скаргою з поважних причин. У клопотанні про поновлення строку звернення до суду із скаргою вказувала, що про порушення своїх прав внаслідок бездіяльності відповідача, яка підтверджується не надсиланням стягувану жодної процесуальної постанови у ВП №45995766, вперше письмово стало відомо з відповіді 7 травня 2015 року, начальника центру поштового зв'язку №2 Русіна Б.В. Після чого, одразу звернулася за захистом порушеного права до суду за місцезнаходженням центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 червня 2015 року відкрито провадження. Судовими рішеннями місцевого суду від 1 грудня 2015 року та апеляційної інстанції від 28 січня 2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог про встановлення факту бездіяльності центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції та стягненні з останнього моральної шкоди. Скаржник вказує, що підставою відмови судами було те, що предмет позову не відповідає встановленому законом способу захисту.

Посилаючись на наведене та з урахуванням дати апеляційного розгляду - 28 січня 2016 року, в десятиденний строк ОСОБА_6 з обґрунтуванням причин пропуску звернулася до суду із скаргою на бездіяльність відповідача. Відповідно до ч.3 ст.70 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший, після нього робочий день, саме 8 лютого 2016 року.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 лютого 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про поновлення строку звернення до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції ПавленкаЄ.О. Скаргу ОСОБА_6 про визнання неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 25 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 на вказану ухвалу міськрайонного суду визнано неподаною та повернуто апелянту.

ОСОБА_6, не погоджуючись з ухвалою суду апеляційної інстанції подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 11 березня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_6 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 лютого 2016 року була залишена без руху в зв'язку з несплатою судового збору. Заявнику було надано п'ятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення зазначеного недоліку.

11 березня 2016 року копія вказаної ухвали була направлена на адресу ОСОБА_6 та отримана останньою 13 березня 2016 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 47).

На виконання вимог ухвали суду від 11 березня 2016 року, ОСОБА_6 направила на адресу апеляційного суду лист, в якому висловила свою незгоду з необхідністю сплати судового збору, оскільки, за її доводами, вона як особа, що має статус заявника у справі за скаргою на дії державного виконавця, звільнена від сплати судового збору не тільки при зверненні до суду з такою скаргою, а і за подання апеляційної скарги на судове рішення, ухвалене судом першої інстанції за результатами розгляду скарги.

В обґрунтування правомірності своїх доводів ОСОБА_6 посилалася на роз'яснення, викладені в п.23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10, правову позицію колегії суддів судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 30 червня 2015 року у справі №21-1090а15 та рішення Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі, згідно яких для позивачів, звільнених від сплати судового збору, розмір ставки судового збору для звернення з апеляційною або касаційною скаргою дорівнює нулю, а вимога про плату судового збору не повинна бути перешкодою доступу до суду.

Вирішуючи питання щодо прийняття апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції послався на те, що зазначені скаржником положення не стосуються подання апеляційних скарг на ухвали суду, прийняті судом першої інстанції за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Апеляційний суд, визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_6, виходив з того, що оскільки Законом України «Про судовий збір» не встановлено пільги по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, постановленої за результатами розгляду скарги на дії державного виконавця для осіб, які не зазначені в ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то за подання апеляційної скарги на таку ухвалу суду інші особи, не зазначені у ст. 5 даного Закону України, зобов'язані сплатити судовий збір, хоча за саму скаргу справляння судового збору не передбачено.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги, оскільки ОСОБА_6 не сплатила судовий збір за подання апеляційної скарги та не надала доказів наявності пільг, які передбачені ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Вказані висновки суду апеляційної інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, не узгоджуються з нормами процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» статтями 3 і 4 Закону № 3674-VI визначено об'єкти справляння судового збору, його розміри та перелік позовних заяв чи інших заяв, передбачених процесуальним законодавством, за подання яких судовий збір не справляється.

Наведений у пунктах 1, 4 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI перелік позовних заяв (заяв, скарг, дій), за подання яких до суду або за вчинення яких судом встановлено ставки судового збору, за своїм змістом є вичерпним. Отже, справляння судового збору з інших позовних заяв (заяв, скарг), що подаються до суду, не зазначених у частині другій статті 4 Закону 3674-VI, не передбачено, наприклад, за подання скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Пунктом 23 даної Постанови визначено, що підпунктом 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI «Про судовий збір» визначено розмір ставки судового збору за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду, заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду залежно від того, здійснюються такі дії юридичною особою (фізичною особою - підприємцем) чи фізичною особою.

Зазначене положення стосується подання апеляційних і касаційних скарг, заяв про приєднання до них на будь-які ухвали суду, що підлягають оскарженню незалежно від того, чи передбачено Законом № 3674-VI «Про судовий збір» справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких постановляються відповідні ухвали, проте з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 6 цієї постанови.

При цьому позивачі, які звільнені від сплати судового збору при пред'явленні окремих позовів, і деякі категорії осіб незалежно від виду позову звільняються від сплати судового збору не лише при пред'явленні позову, а й при поданні апеляційних чи касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами та Верховним Судом України.

З огляду на викладене, в даному випадку, за подання апеляційної скарги ОСОБА_6 на ухвалу суду першої інстанції судовий збір, відповідно до частини другої статті 4 Закону № 3674-VI сплаті не підлягав.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов хибного висновку про наявність правових підстав для визнання неподаною та повернення апеляційної скарги ОСОБА_6

Постановлена судом апеляційної інстанції ухвала не може вважатися законною і обґрунтованою, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України її слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 25 березня 2016 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук
Судді: В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська