Справа № 530/1581/17
Номер провадження 2-о/530/84/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2017 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., секретаря Бедюх Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків справу за заявою

ОСОБА_1, заінтересована особа Попівська сільська рада Зіньківського району Полтавської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник, ОСОБА_1, звернувся в Зіньківський районний суд Полтавської області із заявою про встановлення факту родинних відносин.

В судове засідання заявник, ОСОБА_1, не з»явився, направивши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання вимог.

Представник заінтересованої особи Попівської сільська рада Зіньківського району Полтавської області, в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, в якій вимоги визнав в повному обсязі і просив розгляд справи провести без їх участі.

Суд вирішив за можливе розглядати справу у відсутності сторін та свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, які написали пояснення та завірили відповідно до чинного законодавства на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.247 ЦПК України.

На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна зі сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки відповідач визнав позовні вимоги і вони знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, суд приймає вказане визнання позову, оскільки такі дії відповідача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, відповідно до вимог ст. 206 ЦПК України, суд вважає, що вказані позовні вимоги є цілком доведеними, обґрунтованими і підлягають задоволенню у вказаному обсязі.

Суд, зачитавши заяви позивача, який підтримав свої позовні вимоги, відповідача, який визнав позовні вимоги та дослідивши наявні матеріали справи, знаходить, що заявлені вимоги обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Як передбачено нормою ст. 3 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов»язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 12 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов»язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зберігаючи об»єктивність і неупередженість: керує ходом судового процессу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз»яснює у випадку необхідності учасникам судового процессу їхні процесуальні права та обов»язки, неслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процессу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процессу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов»язків.

Відповідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі докозам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В судовому засіданні було встановлено, що 17 квітня 2017 року в с. Заїченці Зіньківського району Полтавської області померла баба заявника ОСОБА_1, мати його батька ОСОБА_3, ОСОБА_4. В день смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на її спадкове майно, яке складається з садибного житлового будинку за № 46, на вулиці 40 річчя Перемоги в селі Заїченці Зіньківського району Полтавської області, яким спадкодавець ОСОБА_4 володіла на підставі свідоцтва №66 про право особистої власності на жилий будинок, виданого їй 27.04.1990 року виконкомом Попівської сільської Ради народних депутатів, на підставі рішення виконкому Попівської сільської Ради народних депутатів № 5 від 30.05.1990 року. У встановлений законом строк ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Зіньківського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини спадкодавця ОСОБА_4, як спадкоємець за законом, а його батько ОСОБА_3 подав заяву про відмову від спадщини. При зверненні він надав усі наявні у нього документи, які підтверджують фант родинних відносин з його бабою ОСОБА_4 і вищевказаний правовстановлюючий документ, що посвідчує її право власності на вищевказане спадкове майно.

Оглянувши надані документи, нотаріус виявила, що у свідоцтві про народження батька заявника ОСОБА_3 серія І//-УР № 566003, виданому 7 січня 1962 року Попівською сільською Радою Опішнянського району Полтавської області, прізвище його матері, баби заявника, українською мовою записано як ОСОБА_3, у свідоцтві про смерть баби заявника серія І-КЕ № 346303, виданому 19 квітня 2017 року виконавчим комітетом Попівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, її прізвище українською мовою записано як ОСОБА_3, а у свідоцтві 66 про право особистої власності на жилий будинок, виданому 27.04.1990 року виконкомом Попівської сільської Ради народних депутатів, її прізвище, як власника жилого будинку, українською мовою записано як ОСОБА_6.

Таким чином було встановлено, що маються розбіжності у написанні українською мовою прізвища спадкодавця ОСОБА_4 у свідоцтві про її смерть та документі, який посвідчує право власності спадкодавця ОСОБА_4 на вищевказаний жилий будинок, який є її спадковим майном.

Свого часу службова особа Попівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, яка виписувала свідоцтво 66 про право особистої власності на жилий будинок за № 46, на вулиці 40 річчя Перемоги в селі Заїченці Зіньківського району Полтавської області, допустила граматичну помилку у написанні прізвища власника жилого будинку, яку виправити іншим шляхом ніж через встановлення в судовому порядку факту належності даного правовстановлюючого документа спадкодавцю ОСОБА_4 неможливо.

Встановлення факту належності бабі заявника ОСОБА_1 спадкодавцю ОСОБА_4 свідоцтва 66 про право особистої власності на жилий будинок за № 46, на вул. 40 річчя Перемоги в с. Заїченці Зіньківського району Полтавської області йому потрібно для того, щоб отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно, яке знаходиться у даному домоволодінні, яке є спадковим майном спадкодавця ОСОБА_4.

Спадкоємець ОСОБА_1 бажає успадкувати вищевказаний садибний житловий будинок, з цією метою 01 листопада 2017 року він звернувся до приватного нотаріуса Зіньківського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5 із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на садибний житловий будинок за № 46, на вул. 40 річчя Перемоги в с. Заїченці Зіньківського району Полтавської області, яким його баба спадкодавець ОСОБА_4, яка померла 17 квітня 2017 року, володіла на підставі свідоцтва 66 про право особистої власності на жилий будинок, виданого 27.04.1990 року виконкомом Попівської сільської Ради народних депутатів, на підставі рішення виконкому Попівської сільської Ради народних депутатів № 5 від 30.05.1990 року. Але приватний нотаріус ОСОБА_5 листом від 03.11.2017 року № 02-14/661 повідомила заявнику, що відповідно до ст. 68, 69 Закону України «Про нотаріат» та підпунктів 4.14, 4.15 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так і за заповітом, нотаріус перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказаний факт. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовегановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

У зв»язку з вищевикладеним є неможливим видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок після померлої 17 квітня 2017 року ОСОБА_4, тому що він не може підтвердити факт належності їй спадкового майна, так як у свідоцтві про смерть померлої та у свідоцтві про право власності на житло, допущені граматичні помилки у написанні прізвища «Мигидій» та «Мегедій».

Згідно з вимогами п.6 ч.1 ст.315 Цивільного кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені у документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст. ст. 1,2,4,7, 8,12,13,19, 30, 228-229, 258, 263-268, 293, 315, 354 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ :

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Попівська сільська рада Зіньківського району Полтавської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - задовольнити повністю.

Встановити факт, що свідоцтво 66 на право особистої власності на жилий будинок від 27.04.1990 року, яким виконком Попівської сільської Ради народних депутатів посвідчує, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в селі Заїченці по вулиці 40 річчя Перемоги за № 46 дійсно належить голові колгоспного двору ОСОБА_6 на праві особистої власності, свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Попівської сільської Ради народних депутатів № 5 від 30.05.1990 року, належить ОСОБА_4, яка померла 17 квітня 2017 року в с. Заїченці Зіньківського району Полтавської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Зіньківський районний суд Полтавської області в 30 денний строк з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області ОСОБА_7

Секретар : Н.І.Бедюх