Справа № 147/61/17 Провадження № 22-ц/772/1451/2017Головуючий в суді першої інстанції Романюк Л. Ф.
Категорія 52 Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

23 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

за участю секретаря судових засідань Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб - Тростянецької районної державної адміністрації, органу опіки та піклування Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав, -

встановила:

ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач у справі є його матір'ю, з якої відповідно до рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 04.03.2016 року з неї стягуються аліменти на його користь у розмірі 500 грн.

Він навчається у Ладижинському коледжі Вінницького національного аграрного університету, але відповідач не тільки не допомагає йому матеріально, а й не цікавиться життям, здоров'ям, успіхами у навчанні, жодного разу не приймала участь у батьківських зборах, навіть не телефонує йому і майже не спілкується.

Відповідач неодноразово застосовувала до нього фізичне насилля, про що свідчать звернення до правоохоронних органів.

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Тростянецької РДА рекомендовано направити до суду висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 щодо сина ОСОБА_4

Тому просив ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_3 щодо нього.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2017 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав щодо сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погодившись із рішенням відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апелянт ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала на умовах викладених в ній. Пояснила, що з сином у неї дійсно напружені стосунки, однак не вважає себе такою, що заслуговує на позбавлення батьківських прав щодо нього.

Позивач ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити в силі рішення як законне і обґрунтоване.

Представники Тростянецької районної державної адміністрації та органу опіки та піклування Вінницької міської ради, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з'явилися, що відповідно до частини 2 статті 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Від Тростянецької РДА суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника, при вирішенні питання просять врахувати інтереси позивача ОСОБА_6

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити і як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження дитини батьками позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_7 та ОСОБА_3, яка проживає в АДРЕСА_1.

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 05.10.2007 року ОСОБА_7 позбавлено батьківських прав щодо сина ОСОБА_4

Згідно висновку Тростянецької районної державної адміністрації від 31.03.2017 року № 01-31/1015 орган опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування такого висновку орган опіки та піклування посилається на те, що сім'я ОСОБА_4 перебуває на обліку служби у справах дітей райдержадміністрації як сім'я в складних життєвих обставинах. Між матір'ю і сином постійно виникають непорозуміння, сварки, іноді навіть бійки. Мати не приймала участі у вихованні та утриманні сина, тому він звернувся до Ладижинського міського суду з позовом про стягнення аліментів з матері у розмірі 500 гривень.

ОСОБА_3 неодноразово особисто зверталась до служби у справах дітей райдержадміністрації із заявою про позбавлення її батьківських прав відносно сина, тому що їх спільне проживання неможливе. Питання неодноразово розглядалось на засіданні комісії райдержадміністрації, де були намагання збереження родинних стосунків, налагодження відносин матері і сина, рекомендовано відвідання психолога задля збереження сім'ї та повноцінного виховання ОСОБА_4.

Постановою Тростянецького районного суду Вінницької області від 30.10.2015 року встановлено, що ОСОБА_3 неодноразово зверталась до органів поліції зі скаргами на свого сина ОСОБА_4 який вчиняє відносно неї психологічне та фізичне насильство.

Зазначеною постановою справу про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності закрито в зв'язку з відсутністю його діях складу адміністративних правопорушень.

Відповідно до довідки Тростянецького відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 22.03.2017 року. ОСОБА_3 заборгувала по сплаті аліментів ОСОБА_4 - 2250 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав, оскільки вона не приймає участі в піклуванні про фізичний, духовний та моральний розвиток сина, не цікавився його життям, здоров'ям, не створює умов для навчання виявляючи байдужість до нього.

Проте з таким висновком не можна погодитись, так як суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які є недоведеними, та неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 164 СК України визначено вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, а саме мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 15,16,18 Постанови №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Згідно з частинами 1,2 статті 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування.

Відповідно до вимог частини 5 та 6 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до практики розгляду питань щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування перш за все при прийнятті рішення керується фактичними даними, які носять документальний характер, а саме: характеристика на батьків з місця проживання; пояснення не менше трьох сусідів про спосіб життя одного з батьків, якщо батьки розлучені (нотаріально засвідчене); акт про участь одного з батьків у вихованні дитини; акт обстеження житлово-побутових умов проживання одного з батьків; довідка з місця проживання, реєстрації; довідка з поштового відділення про кошти, посилки, перекази чи надходили на ім'я дитини; довідка з суду про призначення чи відмову у сплаті аліментів.

Матеріали справи дійсно містять докази складних, неприязних стосунків між матір'ю та сином, однак враховуючи те, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, колегія суддів приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3

Так, непорозуміння між матір'ю і сином, за результатами яких вони зверталися до правоохоронних органів, мали місце в 2015 році. При цьому як ОСОБА_3, так і ОСОБА_4 було звільнено від адміністративної відповідальності або за малозначністю вчиненого (а.с. 14), або за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 48), тобто вважаються такими, що не притягувалися до адміністративної відповідальності.

Як пояснила ОСОБА_3 апеляційному суду, позивача, який є її молодшим сином, вона виховувала без батька і дійсно не могла надати йому те піклування і забезпечення, якого він потребував, проте намагалася це зробити. Із старшим сином, який вже є повнолітнім, а також онуками в неї нормальні стосунки. З молодшим же, який вимагав забезпечення незалежно від її можливостей, відносини не склалися, на ґрунті чого виникали сварки і скандали.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 04.03.2016 року дійсно стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на його утримання в сумі 500 грн. щомісячно (а.с. 6).

Відповідно до довідки Тростянецького районного відділу ДВС заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.03.2017 року становила 2250 грн.(а.с. 63), тобто за неповних п'ять місяців, 1000 грн. з яких вона погасила у травні 2017 року, що не заперечується позивачем.

Хоча ОСОБА_3 і допустила невчасну, не в повному обсязі сплату аліментів, зазначена обставина із врахуванням її матеріального стану і стану здоров'я не свідчить про умисне ухилення від їх сплати, а відтак і ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків.

Будь-які інші підстави для позбавлення батьківських прав, зокрема передбачені пунктами 3-6 частини 1 статті 164 СК України, по справі не встановлені.

Згідно з частиною 4 статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції зазначене не врахував, і незважаючи на те, що спір виник з приводу особистих немайнових прав і обов'язків батьків та дітей, а відповідач в заяві про залучення належного органу опіки і піклування просила розглянути в її відсутність дану заяву, а не справу загалом, розглянув справу у відсутність відповідачки не надавши їй можливості надати свої пояснення і заперечення проти позову в судовому засіданні, не перевіривши і не оцінивши їх.

Отже, висновки суду пр о ухилення відповідача від виконання нею своїх батьківських обов'язків є передчасними та такими, що ґрунтуються на припущеннях, що не відповідає частині 4 статті 60 ЦПК України.

Отже рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, а тому оскаржуване рішення слід скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 1, 3-4 ч. 1 ст. 308 ЦПК України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи і порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Частиною 2 статті 309 ЦПК України встановлено, що норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Керуючись ст. 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб - Тростянецької районної державної адміністрації, органу опіки та піклування Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/ Стадник І.М.
Судді: Згідно з оригіналом: Суддя апеляційного суду /підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.