Справа №359/9161/16-ц
Провадження № 2/395/650/2017
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
9 березня 2017 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Вознюка С.М.,
при секретарі Пугач Д.О.,
за участю представника позивача ОСОБА_1 , представників відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до військової частини НОМЕР_1 , Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України про скасування рішень житлової комісії та поновлення на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, зобов`язання вчинити дії та надання житла, -
в с т а н о в и в :
22.11.2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи який, зазначив, що у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 3 серпня 1994 року №104, його зараховано до списку особового складу частини, (правонаступниками якої є військова частина НОМЕР_3 , а потім НОМЕР_1 ), на всі види забезпечення і допущено до тимчасового виконання обов`язків посади командира авіаційного загону транспортної ескадрильї. Також він був зареєстрований та постійно проживав у профілакторії військової частини НОМЕР_2 . В той же день він звернувся з рапортом до командира частини з проханням зарахувати його на квартирний облік на пільгову чергу, постільки являвся ветераном військової служби, для отримання житлової площі. 24.08.1994 року житловою комісією військової частини НОМЕР_2 прийнято рішення про зарахування на квартирний облік за пільговою чергою. 11.12.2000 року наказом командира військової частини НОМЕР_3 №237 ОСОБА_5 звільнено з військової служби в запас за власним бажанням.

Наприкінці листопада 2015 року він звернувся до секретаря житлової комісії військової частини НОМЕР_1 з метою дізнатися про рух його черги і отримав відповідь про те, що йому перенесено дату зарахування на квартирний облік з 10.08.1994 року на 25.05.1999 рік на підставі рішення, прийнятого на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 14.08.2013 року, відображеного в протоколі №6. Підставою перенесення черги стала ст.15 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов в Українській РСР, відповідно до якого на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також прописані у даному населеному пункті, та відповідної вимоги Київського квартирно-експлуатаційного управління МО України щодо перевірки черг на отримання житла.

Зважаючи на те, що в серпні 1994 року, при постановці на квартирний облік, ним були виконані всі вимоги житлової комісії військової частини НОМЕР_2 , надана необхідна інформація та документи, які вважалися комісією достатніми для прийняття на квартирний облік, та те, що він був зареєстрований і проживав при військовій частині НОМЕР_2 , де постійно проходив військову службу, до часу свого звільнення в запас, вважав такі дії житлової комісії неправомірними, та просив суд поновити його порушені права.

У зв`язку з викладеним ОСОБА_5 просив суд скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 14.08.2013 року, відображене в протоколі №6, в частині перенесення дати зарахування його на квартирний облік з 10.08.1994 року на 25.05.1999 рік, та зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити його на квартирному обліку з 10.08.1994 року.

26.01.2017 року позивач, в ході проведення підготовчої частини судового засідання, подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, що відображена в заяві про зміну предмета та підстави позову. Згідно даної заяви, після подання позовної заяви до суду, відповідач здійснив відрахування позивача з черги на отримання житла, виключивши його зі списків осіб, які мають право на отримання житла за рахунок фонду МО України. У цьому зв`язку, ОСОБА_5 просив суд, окрім раніше заявлених вимог, також визнати незаконними та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 21.12.2016 року про зняття його з квартирного обліку як такого, що не має підстав перебувати на квартирному обліку після звільнення в запас за власним бажанням; зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити його на квартирному обліку з 10.08.1994 року та надати йому та його сім`ї житлове приміщення (квартиру) в м. Борисполі Київської області для постійного проживання згідно до існуючих норм житлової площі.

Указана заява від 26.01.2017 року прийнята судом до розгляду, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 31 ЦПК України, та те, що збільшення позовних вимог безпосередньо пов`язані з можливими порушеннями прав позивача. Наявність в назві заяви слів про зміну предмету та підстави позову, не може свідчити про наявність підстав для відмови у реалізації права заявника на судовий захист та збільшення позовних вимог внаслідок встановлення в ході судового розгляду додаткових підстав для скасування рішень відповідача.

З урахування викладеного, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обставини справи підтвердив, та просив задовольнити вимоги ОСОБА_5 в повному обсязі з метою захисту його прав на отримання квартири за рахунок фонду МО України.

При цьому, як позивач в позовній заяві, так і представник позивача у власних поясненнях, не навели достатніх підстав для обґрунтування заявлених вимог до Київського квартирно-експлуатаційного управління.

Представник військової частини НОМЕР_1 в судовому засіданні проти позову заперечив та зазначив, що станом на час судового спору ОСОБА_5 є таким, що не перебуває на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_1 , та не перебуває в черзі гарнізону для розподілу жилої площі для постійного проживання, оскільки 21.12.2016 року рішенням житлової комісії його було знято з квартирного обліку. Заперечення зводились до того, що оскільки 04.12.2000 року ОСОБА_5 звільнився з військової служби за власним бажанням, він втратив право перебувати на квартирному обліку за діючим на той момент законодавством. Чому позивача своєчасно не було знято з квартирного обліку, та в подальшому його перенесено в даті постановки на такий облік, представнику відповідача не відомо. Пояснити яким саме чином підлягають поновленню права позивача представник відповідача також не міг пояснити, спираючись на той факт, що ОСОБА_5 не мав права залишатись на квартирному обліку, починаючи з 04.12.2000 року.

Представники Київського КЕУ просили у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 щодо управління відмовити, зважаючи на те, що жодних дій по виключенню позивача зі списків осіб, які потребують забезпечення житлом за рахунок МО України, відповідач не здійснював, а відповідних контрольних функцій з цього приводу за відповідним Положенням про Київське КЕУ, у них немає.

Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно правових позицій Верховного Суду України від 02.03.2016 року, які були висловлені при розгляді справи № 6-14цс16, спори про поновлення на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки в такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права, отже, цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а пов`язаний з вирішенням питання щодо права на житло.

У відповідності до п.1 ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей", держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання. Такі жилі приміщення надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби.

Згідно п.9 цього закону, військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

В той же час, за змістом указаного Закону та Інструкції про організацію забезпечення військослужбовців ЗС України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом МО України від 30.11.2011 року №737, не визначено правове положення осіб, які на момент звільнення в запас за власним бажанням мають вислугу років більше 20 років та перебувають на відповідному квартирному обліку.

Таким чином, суду не надано доказів неправомірності прийнятого щодо ОСОБА_5 рішення про постановку його разом з членами його родини на квартирний облік в військовій частині НОМЕР_2 в серпні 1994 року.

Так, судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (правонаступником якої є військова частина НОМЕР_3 та НОМЕР_1 ) №104 від 3 серпня 1994 року, ОСОБА_5 зараховано до списку особового складу частини на всі види забезпечення і допущено до тимчасового виконання обов`язків посади командира авіаційного загону транспортної ескадрильї (а.с.15).

При цьому, факт того, що військова частина НОМЕР_1 є правонаступником військової частини НОМЕР_2 , сторонами не оспорюється та визнається. Указане підтверджується і наявними у справі матеріалами.

Згідно рапорту від 3 серпня 1994 року, ОСОБА_5 звернувся до командира частини з проханням зарахувати його на квартирний облік на пільгову чергу, оскільки є ветераном військової служби, для отримання житлової площі (а.с. 17).

Згідно виписки з протоколу №24 від 10 серпня 1994 року житловою комісією військової частини НОМЕР_2 прийнято рішення про зарахування ОСОБА_5 на квартирний облік на пільгову чергу (а.с. 18).

Суд звертає увагу, що зарахування ОСОБА_5 на відповідну пільгову чергу на отримання житла за рахунок фондів МО України, станом на серпень 1994 року відбулось з дотриманням відповідних положень діючого на той момент законодавства України, оскільки позивач починаючи з серпня 1994 року проходив військову службу у військовій частині, в якій і постановлений на квартирний облік. При цьому, він фактично проживав на території військової частини, оскільки не мав можливості прибувати в м. Бориспіль на службу з м. Кривий Ріг, де знаходилась його сімя.

З цього приводу, суд оцінює критично заперечення відповідача військової частини, що ОСОБА_5 не мав реєстрації за місцем служби, що слугувало перенесенню останнього в черзі на більш пізню дату, а саме на 25.05.1999 рік, тобто час, коли він фактично був зареєстрований.

При цьому судом враховується, що таке рішення про зарахування ОСОБА_5 на квартирний облік саме з 10.08.1994 року, до 14.08.2013 року - діяло, ніким не оспорювалось.

Таке рішення про перенесення дати зарахування на квартирний облік щодо ОСОБА_5 прийняте в порушення відповідної Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗС України, затвердженого наказом МО України від 30.11.2011 року №737, оскільки про розгляд питання про перенесення в черзі ОСОБА_5 належним чином не повідомлявся, а його участь при вирішенні такого питання є обов`язковою.

З цих підстав, суд оцінює критично і позицію військової частини щодо необхідності застосування вимог Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 року №470 та положення наказу МО України від 03.02.1995 року №20, оскільки позивач про час та місце проведення засідання житлової комісії в 2013 році не повідомлявся. Доказів цьому суду не надано.

Також,суду не надано доказів обґрунтованості прийнятого рішення та повноти зібраної відносно ОСОБА_5 документації щодо його постановки на квартирний облік, з боку відповідача суду не надано. Пояснень, які б свідчили про це, з цього приводу суду також не надано.

Згідно витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 14.08.2013 року № 6, в якому було зазначено, що відповідно до вимог Київського КЕУ №303/25/6-435 від 04.04.2013 року та №303/25/6-726 від 01.06.2013 року про проведення перевірки облікових справ безквартирних військовослужбовців та осіб звільнених у запас, з метою приведення квартирного обліку до вимог чинного законодавства та про необхідність переносу дат зарахування на квартирний облік зазначених осіб, які були зараховані на квартирний облік рішеннями житлових комісій Бориспільського гарнізону з порушенням вимог законодавства, комісія вирішила, перенести дату зарахування на квартирний облік підполковника запасу ОСОБА_5 , який на час прийняття рішення про зарахування на квартирний облік не був прописаний в м. Бориспіль, з 10.08.1994 року на дату першої реєстрації при військовій частині м. Бориспіль 25.05.1999 року (а.с. 71).

Як вбачається з позовної заяви позивача, у серпні 1994 року, при постановці на квартирний облік, ним були виконані всі вимоги житлової комісії в/ч НОМЕР_2 , надана необхідна інформація та документи, які вважалися комісією достатніми для прийняття на квартирний облік. Також він був зареєстрований і постійно проживав при військовій частині НОМЕР_2 , де постійно проходив службу, до свого звільнення в запас, що підтверджується наданими ним документами.

На момент звільнення ОСОБА_5 з лав ЗС України в запас (грудень 2000 року) за власним бажанням, - вислуга календарна становила 20 років 03 місяці, а пільгова 35 років 04 місяці.

Відповідно до п.2.18. Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов у випадках, передбачених законодавством, за місцем перебування на квартирному обліку, унаслідок чого зникла потреба в наданні жилого приміщення; отримання за рахунок житлових фондів МО України жилого приміщення для постійного проживання; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік або неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 1 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.17 цього розділу); обрання для постійного місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством.
У відповідності до п.1.4. Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Згідно п.3.12. вищезазначеної Інструкції, військовослужбовці знімаються з обліку в цьому населеному пункті в разі: поліпшення житлових умов, унаслідок чого зникла потреба в наданні житла; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Таких обставин судом не встановлено, про них не зазначив і представник військової частини. Тому подальше перенесення ОСОБА_5 в черзі і зняття його з обліку (здійснені житловою комісію під час дії цієї Інструкції) не відповідає, в тому числі, і вимогам зазначеної Інструкції, що є додатковою підставою для задоволенні позовних вимог.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимоги позивача в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню.

Нормами частини першої статті 1-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, статей 9, 18, 19 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV передбачено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Житлова комісія військової частини повинна в місячний строк провести засідання, на якому в присутності особи, щодо якої надійшло клопотання КЕВ (КЕЧ) району (або уповноваженої ним іншої особи), розглянути зазначене клопотання та прийняти відповідне рішення. Копія витягу з протоколу видається (надсилається) військовослужбовцю чи особі, звільненим з військової служби, питання щодо яких розглядалося на засіданні, та надсилається до КЕВ (КЕЧ) району і житлової комісії гарнізону в п`ятнадцятиденний строк з дня проведення засідання.
Як встановлено судом, цього також зроблено не було, і позивачу відповідний витяг не направлявся. Доказів такого направлення надано не було.
Стаття 22 Конституції України визначає, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Також, як вбачається з матеріалів справи, відповідач порушив інструкцію про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями та права позивача, які виявилися в тому, що при розгляді питання про перенесення дати зарахування на квартирний облік та зняття його з обліку відбулися у відсутність ОСОБА_5 та за відсутності взагалі будь-якого повідомлення про засідання житлової комісії, а про прийняті рішення позивача не було повідомлено належним чином, чим позбавили позивача можливості на їх своєчасне оскарження.

Про зняття з квартирного обліку позивач дізнався лише в ході судового розгляду, хоча відповідач мав всі анкетні дані та адресу проживання позивача для його повідомлення про засідання комісії, або його представника.

Таким чином суд вважає, що позивачем дотримано строки звернення до суду з позовною заявою.

Тому суд приходить до висновку, що рішенням від 14.08.2013 року, відображене в протоколі №6, в частині перенесення дати зарахування на квартирний облік ОСОБА_5 та рішенням від 21.12.2016 року, відображене в протоколі №15, про зняття ОСОБА_5 з квартирного обліку після звільнення у запас за власним бажанням, житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , були порушені права позивача, тому дані рішення є неправомірними та підлягають скасуванню. У зв`язку з цим необхідно зобов`язати житлову комісії військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_5 , на квартирному обліку починаючи з 10.08.1994 року, з поновленням відповідних прав.
У задоволенні іншої частини вимог до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання надання житла, - відмовити за відсутністю правових підстав, оскільки надання житла ОСОБА_5 поза чергою порушить права осіб, які перебувають в черзі на квартирному обліку перед ним, а така черга існує як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника відповідача. В даному випадку, суд вважає, що права позивача не порушені з урахуванням недотримання процедури отримання житла в порядку черговості.
Судові витрати за розгляд позовних вимог слід покласти на відповідача, оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного та ст. 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, ст. 15 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов в Українській РСР, Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, ст. 22 Конституції України, керуючись ст.ст. 3, 10, 79, 80, 88, 209, 212 215, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :
Позов ОСОБА_5 до військової частини НОМЕР_1 , - задовольнити частково.
Визнати неправомірним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 14.08.2013 року, відображене в протоколі №6, в частині перенесення дати зарахування на квартирний облік ОСОБА_5 з 10.08.1994 року на 25.05.1999 року.
Визнати неправомірним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 21.12.2016 року, відображене в протоколі №15, про зняття ОСОБА_5 з квартирного обліку після звільнення у запас за власним бажанням.
Зобов`язати житлову комісії військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_4 ) поновити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_5 , на квартирному обліку починаючи з 10.08.1994 року з поновленням відповідних прав.
У задоволенні іншої частини вимог до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання надання житла, - відмовити.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_4 ) на користь держави України суму судового збору в розмірі 551 (п`ятсот п`ятдесят одна) грн. 20 коп. (р/р №0004, МФО 821018, , Бориспільське УДКСУ Київської області, ГУДКСУ у Київській області, код КДБ 22030101).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя Бориспільського міськрайонного суду
Київської області С.М.Вознюк