Справа № 203/1458/17
Провадження № 2/0203/790/2017
19.09.2017 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Єдаменко С.В.,
при секретарі Заярній А.Ю.,
за участю представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
25 квітня 2017 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову з урахуванням змін та доповнень, зазначено, що 01 серпня 2016 року сталась ДТП, за участю автомобілів позивача та відповідача. Постановою суду відповідача було визнано винним у скоєнні даного ДТП. Вартість матеріальних збитків внаслідок ДТП склала 120 000 грн. Страховою компанією відповідача було виплачено 49 000 грн. Відповідач в добровільному порядку різницю між сумою шкоди та виплаченою страховою компанією суми збитків не повертає, тому позивач просить в судовому порядку стягнути в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди яка мала місце 01 серпня 2016 року суму в розмірі 73 925 грн., витрати по оплаті правової допомоги в розмірі 5 100 грн. а також судові витрати по справі. (а.с. а.с. 2-4, 42-44)
Позивач в судові засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином.
Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити. Стягнути з відповідача різницю вартості завданої ним шкоди.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. В судовому засіданні в якому був присутній представник відповідача справа по суті не розглядалась. (а.с.36-37).
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2016 року (справа № 199/5977/16-п) ОСОБА_3 було визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340 грн. Постанова не оскаржувала та 27 вересня 2016 року набрала законної сили (а.с.5).
Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Вказаною вище постановою було встановлено, що 01 серпня 2016 року о 11 год. 15 хв. ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1 на перехресті вул. Ю. Словацького та вул. Князя Володимира Великого у м. Дніпрі, рухаючись по другорядній дорозі не надала перевагу в русі автомобілю НОМЕР_2, під керування водія ОСОБА_5, який рухався по головній дорозі, в результаті чого допустила з ним зіткнення, після чого виїхала за межі проїзної частини дороги та скоїла наїзд на будівлю № 1а по вул. Ю. Словацького. Своїми діями ОСОБА_3 завдала механічні ушкодження транспортним засобам (а.с.5).
Право власності на автомобіль НОМЕР_2, 2007 року випуску, зареєстроване за ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 виданого ВРЕР № 2 ДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області (а.с.6).
Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками серед іншого є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
При таких обставинах суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 має право вимагати від відповідачки відшкодувати матеріальну шкоду завдану автомобілю його автомобілю.
Згідно висновку № 0910/16/16 експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ складеного 07 жовтня 2016 року, вартість матеріальних збитків, спричиненого власнику колісного транспортного засобу - автомобілю «Mitsubishi», реєстраційний № НОМЕР_2, пошкодженого внаслідок ДТП складає 180 403 грн. 81 коп. (а.с.10-14)
Згідно висновку № 09/04/07 експертного автотоварознавчого дослідження про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу після ДТП, складеного 07 квітня 2017 року, ринкова вартість, колісного транспортного засобу - автомобілю «Mitsubishi», реєстраційний № НОМЕР_2, в аварійному стані після ДТП складає 71 475 грн. (а.с.15-22).
Згідно акту виконаних № 73 від 01 серпня 2016 року, сума послуги технічної допомоги - евакуації автомобіля склала 1 225 грн. (а.с.23), яка була сплачена позивачем (а.с.23 на зв.). Також позивачем було сплачено вартість експертних досліджень в розмірі 1 700 грн. (а.с. а.с. 21, 21 на зв.)
Відповідно до акту № 23 від 28 березня 2017 року прийому передачі виконаних робіт, загальна вартість ремонтних робіт склала 120 000 грн. (а.с.46). Вказана сума є меншою, порівняно з розміром збитків, визначених згідно висновку № 0910/16/16 від 07 жовтня 2016 року. Водночас, оскільки за результатами проведених ремонтних робіт транспортний засіб було відновлено, не має значення вартість автомобіля в аварійному стані, визначена згідно висновку № 09/04/07 від 07 квітня 2017 року.
З наведених обставин суд приходить до висновку про доведеність суми матеріальних збитків в розмірі 122 925 грн., яка складається з вартості ремонту транспортного засобу, витрат на його евакуацію та плати за проведення досліджень.
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.
Позивач скориставшись своїм правом звернувся до страхової компанії відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування.
Відповідно до п. 22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує, у встановленому законом порядку, оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Страховою компанією відповідача була виплачена позивачу страхова виплата в розмірі 49 000 грн. (а.с. 45).
Оскільки вартість матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП є значно вищою ніж страхова виплата, позивач просить стягнути різницю з відповідача.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.
Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.
З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.
Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на пред'явлення вимоги до відповідача про відшкодування різниці шкоди завданою внаслідок ДТП, як з винної особи.
Подібна позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15. Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст.3607 ЦПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Підстав для іншого застосування норм матеріального права, ніж у наведених вище постановах Верховного Суду України, не вбачається.
З огляду на вище викладене суд вважає за необхідне в судовому порядку стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортною пригоди суму 73 925 грн., яка становить різницю між загальною сумою збитків 122 925 грн. та страховим відшкодуванням в розмірі 49 000 грн.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до складу витрат пов'язаних з розглядом справи відносяться витрати на правову допомогу.
Згідно ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Відповідно до ст. 1 закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Позивачем на підтвердження своїх витрат на правову допомогу надано фотокопію договору про надання правової допомоги № 21/04/17-1 укладеного 21 квітня 2017 року між ним та адвокатом ОСОБА_1 (а.с. 25), фотокопію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 17 листопада 2008 року № 1918 на ім'я ОСОБА_1 (а.с.27), фотокопію розрахунку вартості адвокатського гонорару (правової допомоги) від 21 квітня 2017 року щодо визначення сум видів правової допомоги (а.с.26), копію квитанції до договору про надання правової допомоги № 21/04/17-1 від 21 квітня 2017 року про сплату позивачем адвокату 5 100 грн. за послуги (а.с.26 на зв.).
Як вбачається з матеріалів справи представник позивача адвокат ОСОБА_1 здійснював свої обов'язки визначені договором про надання правової допомоги, підготовив та направляв процесуальні документи, уточнений позов (а.с. 39-45), особисто брав участь в судових засіданнях (а.с.53, 58-59). Оскільки вказані дії можуть розглядатись як відповідні процесуальні дії сторони, зважаючи на час, необхідний для їх фактичного здійснення, суд приходить до висновку, що заявлена позивачем сума 5 100,00 грн. витрат на правову допомогу знаходиться в межах граничних витрат, передбачених законом.
Надані позивачем квитанція містить всі необхідні реквізити: дату видачі, суму, прізвище та ініціали позивача, відомості про адвоката, підпис та печатку, зазначено, що грошові кошти сплачені на підставі договору про надання правової допомоги № 21/04/17-1 від 21 квітня 2017 року (а.с. 26 на зв.).
У зв'язку з цим, враховуючи повне задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату правової допомоги в розмірі 5 100,00 грн.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України за результатами розгляду сума судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову з урахуванням сплати за подання уточненого позову (а.с. а.с. 1, 40), підлягає стягненню з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 511,636, 1187, 1194 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 212, 213, 215, 3607 ЦПК України, ч.5ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер облікової картки платника податків НОМЕР_5, адреса: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, номер облікової картки платника податків НОМЕР_6, зареєстрований: АДРЕСА_2 на відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 01 серпня 2016 року: матеріальної шкоди - 73 925 грн. 00 коп., витрати по оплаті правової допомоги в розмірі 5 100 грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 739 грн. 25 коп., а разом 79 764 (Сімдесят дев'ять тисяч сімсот шістдесят чотири) грн. 25 коп.
Заочне рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 233 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його ухвалення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення також може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Повний текст рішення складено 20.09.2017 р.
Суддя С.В. Єдаменко