АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 754/2311/17-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Борисової О.В., Пікуль А.А.

секретар: Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за зберігання тимчасово затриманого транспортного засобу,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року Відмовлено в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за зберігання тимчасово затриманого транспортного засобу.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Зазначає, що транспортний засіб - автомобіль Volkswagen LT55 зберігається на майданчику тимчасового затримання, а не знаходиться у незаконному володінні. Відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках» від 17 грудня 2008 року №1102, автомобіль повертається лише після сплати власником витрат, пов'язаних з доставлянням і зберіганням автомобіля. Суд не врахував ту обставину, що він повністю виконав зобов'язання щодо зберігання транспортного засобу відповідача, що підтверджує збереження його технічного стану та укомплектованості у відповідності до акту огляду ТЗ№153 від 15.01.2015, однак відповідач зобов'язання щодо сплати послуг за зберігання ТЗ так і не виконав; в матеріалах справи відсутні докази про проведену оплату відповідачем, а тому висновки суду не ґрунтуються на обставинах справи.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції заперечували проти апеляційної скарги, вважали, що спір судом вирішено правильно.

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/11951/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Таран Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
В судове засідання ФОП ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у відсутності позивача та його представника відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 14 серпня 2014 року між Державним підприємством МВС України «Київщина -Інформ-Ресурси», правонаступником якого у подальшому є ДП МВС України «Розвиток», та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір №17 «Про співпрацю щодо організації діяльності спецмайданчиків по зберіганню тимчасово затриманих транспортних засобів.

Пунктом 1.2. договору визначено, що транспортні засоби є засобами, що вилучені у встановленому чинним законодавством порядку, співробітниками Державтоінспекції Київської області, в тому числі, але не виключно при порушенні водіями правил дорожнього руху. Транспортні засоби не є власністю сторін і не можуть бути задіяні у господарській діяльності останніх. Подальші зміни в договорі не змінювали зміст п.1.2.

15 січня 2015 року транспортний засіб Volkswagen LT55, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3, був доставлений для зберігання на спеціальний майданчик тимчасового затримання за адресою: Київська область, міста Кагарлик, провулок Серпневий, 8, про що складений акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 15.01.2015 №153. Затримання та доставка транспортного засобу відбулося інспектором ДПС взводу № 1 роти ДПС ДАІ з обслуговування стаціонарних постів при УДАІ ГУМВС України в Київській області прапорщиком міліції ОСОБА_7 в порядку виконання постанови державного виконавця ВП №49069855 (а.с.30).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 12 серпня 2016 р. та копії заяви ОСОБА_8, який діяв в інтересах ОСОБА_3 на підставі довіреності від 10 серпня 2016 року, останнім сплачено 4 800 грн. штраф за зберігання автомобіля Volkswagen LT55, реєстраційний номер НОМЕР_1 на спецмайданчику, який в подальшому йому і був переданий і виданий із спецмайданчика.

Посилаючись на те, що відповідач не сплатив витрати по зберіганню тимчасово затриманого транспортного засобу, в лютому 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в сумі 11 540,00 грн.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1102 (далі - Порядок), тимчасове затримання транспортного засобу уповноваженою особою ДАІ проводиться у випадках, передбачених ст. 265-2 КпАП України, зокрема, у разі, коли неможливо усунути причину затримання на місці виявлення адміністративного правопорушення, і передбачає примусове припинення використання такого транспортного засобу шляхом його блокування за допомогою технічних пристроїв або доставляння на спеціальний майданчик чи стоянку, якщо транспортний засіб створює значні перешкоди дорожньому руху. При складанні протоколу про тимчасове затримання транспортного засобу вказується адреса майданчика із зберігання автомобіля, посади, прізвища, імені та по-батькові особи, яка виконує роботи з доставляння транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку.

Пунктами 12, 13 вказаного Порядку зазначено, що повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за письмовим зверненням його водія, власника (співвласника) за умови оплати ним витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, та пред'явлення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення. Про місце зберігання тимчасово затриманого транспортного засобу уповноважена особа ДАІ повідомляє водієві під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, а за його відсутності - черговій частині територіального органу внутрішніх справ.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Міністерства фінансів України від 10 жовтня 2013 року визначено розмір плати за транспортування і зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальних майданчиках (стоянках).

Звертаючись до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за зберігання належного йому транспортного засобу позивач посилався на те, що між ними з відповідачем виникли зобов'язання із зберігання транспортного засобу.

Відповідно до положень ст. ст. 936, 937 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами відсутній договір про зберігання транспортного засобу. Транспортний засіб було поміщено на спеціальний майданчик тимчасового затримання працівником поліції у зв'язку із оголошенням його в розшук державним виконавцем.

Позивач у позовній заяві посилався на ст. 954 ЦК України, яка встановлює, що положення глави 66 ЦК України про зберігання застосовуються до зберігання, яке здійснюється на підставі закону, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, Законом не встановлено зберігання транспортних засобів у разі їх поміщення на спеціальний майданчик тимчасового затримання на підставі акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу працівником поліції в порядку виконання постанови державного виконавця. Зберігання не може бути встановлене на підставі Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1102 чи Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Міністерства фінансів України від 10 жовтня 2013 року, оскільки вказані нормативно правові акти не є Законом, а є підзаконними нормативними актами.

Крім того, відповідно до змісту вказаного Порядку повернення транспортних засобів здійснюється після здійснення власниками оплати витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу.

Як було встановлено, транспортний засіб Volkswagen LT55, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3, був повернутий останньому позивачем ФОП ОСОБА_2 у зв'язку з припиненням розшуку. Такі дії ФОП ОСОБА_2 свідчать про відсутність у нього претензій до відповідача щодо оплати витрат на зберігання транспортного засобу. Заперечуючи проти позову, відповідач також надав квитанцію про оплату витрат за зберігання автомобіля до прибуткового касового ордера.

Таким чином, встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ФОП ОСОБА_2

Ухвалюючи рішення, суд правильно виходив із доведеності правомірності дій відповідача щодо проведення оплат за зберігання транспортного засобу установі, зазначеною управлінням поліції, та відсутністю підстав для стягнення заборгованості на користь позивача, оскільки це може призвести до подвійного стягнення коштів за зберігання транспортного засобу.

Доводи апеляційної скарги представника ФОП ОСОБА_2 щодо ненадходження оплати витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу не відповідають матеріалам справи.

Колегія суддів відхиляє посилання представника ФОП ОСОБА_2 га те, що він вже звертався до суду із позовом до ДП МВС України «Розвиток» про стягнення витрат на зберігання транспортних засобів, рішенням Господарського суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року було відмовлено у стягненні відповідних витрат та вказано, що такі витрати підлягають стягненню з власників транспортних засобів, оскільки вказане судове рішення не має преюдиційного значення для ОСОБА_3, який не брав участі в розгляді зазначеної справи, та не породжує для нього будь-яких обов'язків.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року, оскільки судове рішення законне та обґрунтоване, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: О.В. Борисова

А.А.Пікуль