АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 753/4920/17 Головуючий у 1 - й інстанції: Леонтюк Л.К.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року про закриття провадження у справі за скаргою ОСОБА_3 на постанову начальника Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 10 березня 2017 року про утворення виконавчої групи у виконавчому провадженні № 47948012, заінтересовані особи ОСОБА_7, ОСОБА_8, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року закрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_3 на постанову начальника Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 10 березня 2017 року про утворення виконавчої групи у виконавчому провадженні № 47948012, заінтересовані особи ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права та без врахування фактичних обставин, що мають значення для справи. Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції помилково послався на практику Верховного Суду України у справах, де роз'яснювалися принципи розмежування цивільного та господарського судочинства, а не цивільного та адміністративного судочинства, яке має місце у цій справі. Зазначила, що ОСОБА_3 вже оскаржував постанову начальника Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 10 березня 2017 року в порядку адміністративного судочинства, шляхом подачі відповідного позову, проте судом було відмовлено у відкритті провадження за його заявою та зазначено, що дане питання підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. Вважає, що такі дії суду свідчать про обмеження ОСОБА_3 в реалізації права на судовий захист, що свідчить про порушення Конституції України та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Посилалася на правову позицію Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 21-318а16, де прямо визначено, що у випадку, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень держаного виконавця, це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

В судовому засіданні ОСОБА_3 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Тущенко Петро Леонідович в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміе.

Заінтересовані особи ОСОБА_7, ОСОБА_8 в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи судом повідомлялися у встановленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 березня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва зі скаргою на постанову начальника Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 10 березня 2017 року про утворення виконавчої групи у виконавчому провадженні № 47948012, заінтересовані особи ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року було відкрито провадження за скаргою і призначено її до розгляду на 03 квітня 2017 року.

В судовому засіданні 03 квітня 2017 року судом було поставлено на обговорення питання про закриття провадження у цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на постанову начальника Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 10 березня 2017 року з тих підстав, що таке рішення державного виконавця підлягає оскарженню в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року закрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_3 на постанову начальника Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 10 березня 2017 року про утворення виконавчої групи у виконавчому провадженні № 47948012, заінтересовані особи ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Постановляючи дану ухвалу, суд першої інстанції посилався на положення ст.ст.15, 205 ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 17, 18 КАС України, та висновки Верховного Суду України про застосування норм права у справах № 6-745цс15, № 6-1737цс15, 6-1965цс15, зазначаючи, що подана ОСОБА_3 скарга ґрунтується на публічно - правовому спорі з приводу оскарження дій суб'єкта владних повноважень, за своєю правовою природою стосується незгоди з рішенням посадової особи органу виконавчої служби, прийнятого в ході здійснення зведеного виконавчого провадження, а тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, що є підставою для закриття провадження у справі.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам процесуального законодавства, з огляду на наступне.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Перелік обставин, які є підставою для закриття провадження у справі, що розглядається судом в порядку цивільного судочинства, встановлений частиною 1 ст. 205 ЦПК України, зокрема,суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Звертаючись до суду з даною скаргою в порядку цивільного судочинства, ОСОБА_3 просив суд скасувати постанову начальника Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 10 березня 2017 року про утворення виконавчої групи у виконавчому провадженні № 47948012 як таку, що є незаконною.

З матеріалів справи вбачається, що Дарницьким районним відділом Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві в рамках виконавчого провадження № 47948012 здійснюється примусове виконання виконавчих документів про зобов'язання ОСОБА_3, ОСОБА_10 не чинити перешкод ОСОБА_7 та неповнолітній ОСОБА_8 в користуванні ізольованою кімнатою площею 21,5 кв.м. та приміщеннями загального користування в квартирі за адресою АДРЕСА_1, вселення ОСОБА_7 та неповнолітньої ОСОБА_8 в ізольовану кімнату площею 21,5 кв.м. в квартирі за адресою АДРЕСА_1.

У зв'язку з тривалим невиконанням боржниками ОСОБА_3, ОСОБА_10 рішення суду про вселення ОСОБА_7 та неповнолітньої ОСОБА_8 та усунення їм перешкод в користуванні житлом, постановою начальника Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби міста КиївГоловного територіального управління юстиції у м. Києві від 10 березня 2017 у виконавчому провадженні № 47948012 створено виконавчу групу.

Згідно ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Стаття 383 ЦПК України визначає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

В правовій позиції Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-3077цс15, яка, в силу ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для врахування іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, роз'яснено, що у випадку, якщо законом установлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Враховуючи, що в рамках виконавчого провадження № 47948012 виконується рішення суду у цивільній справі, що стосується реалізації цивільних прав ОСОБА_7 та неповнолітньої ОСОБА_8 на користування житлом, для оскарження рішень державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби в ході здійснення такого виконавчого провадження законом прямо встановлено певний порядок, а саме: в порядку цивільного судочинства, шляхом подання скарги у відповідності до визначеної розділом VII ЦПК України процедури.

Суд першої інстанції вищевикладені обставини справи не врахував та належної оцінки їм не надав, не звернув уваги на те, що в рамках виконавчого провадження № 47948012 здійснюється виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, не визначився з встановленим законодавством порядком оскарження таких рішень та дійшов помилкового висновку про те, що скарга ОСОБА_3 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, безпідставним є посилання суду першої інстанції на положення пункту 3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 13 грудня 2010 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», в редакції від 13 грудня 2010 року, оскільки в даних роз»ясненнях зазначається, що розгляд спорів щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності органів державної виконавчої служби належить до юрисдикції адміністративних судів лише в разі, якщо такі рішення, дії чи бездіяльність вчинені державним виконавцем в ході виконання зведеного виконавчого провадження, в рамках якого виконуються рішення судів різних юрисдикцій (адміністративної, господарської, цивільної, кримінальної).

Разом з тим, матеріали справи не місять жодних відомостей щодо того, що в рамках виконавчого провадження № 47948012 виконуються рішення судів різних юрисдикцій, у даному провадженні на виконанні перебувають виконавчі документи щодо поновлення прав ОСОБА_7 та неповнолітньої ОСОБА_8 на користування житлом, що є виключно цивільними правовідносинами.

Помилковим є також посилання суду першої інстанції в обґрунтування підстав для закриття провадження за скаргою на практику Верховного Суду України у справах № 6-745цс15, № 6-1737цс15, 6-1965цс15, оскільки у даних справах роз'яснювалися основні принципи розмежування господарської та цивільної юрисдикції при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин, а не цивільної та адміністративної при оскарженні рішень посадових осіб державної виконавчої служби, а тому, такі висновки Верховного Суду України не підлягають застосуванню в цій справі.

Враховуючи все вищевикладене, те, що ОСОБА_3 звернувся до суду з приводу оскарження рішення посадової особи органу державної виконавчої служби, що було прийняте в ході виконання судового рішення у цивільній справі, так як чинним законодавством встановлено конкретний порядок оскарження таких рішень, а саме в порядку цивільного судочинства за процедурою, визначеною в розділі VII ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції нерівно визначився з правовою природою відносин, що є предметом розгляду в рамках даної справи, помилково застосував положення п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України та закрив провадження у справі.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 є обґрунтованими, ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року про закриття провадження у справі постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому, за правилом ч. 1 ст. 314 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року про закриття провадження у справі скасувати та направити справу до Дарницького районного суду м. Києва для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: