ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/420/17
провадження № 2/753/2682/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2017 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Набудович І.О., розглянувши заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 15.02.2017 року відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договорів недійсними та застосування наслідків їх недійсності.

Одночасно з позовом позивач ОСОБА_2 29.12.2016 року звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 246,9 кв.м., що належить відповідачу ОСОБА_5, посилаючись на те, що відповідачем може бути відчужене належне йому майно, що може утруднити або унеможливити виконання рішення суду.

Вивчивши матеріали справи, вважаю, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

На підставі ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві, і знаходиться у нього або в інших осіб. Види забезпечення позову мають бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, необхідно враховувати, що прийняття такого рішення доцільне лише в разі достатньо обгрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів заяви, позивачем не надано правовстановлюючих документів чи інших належних відомостей та доказів, які б підтверджували право власності ОСОБА_5 на нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 246,9 кв.м.

Враховуючи, що за змістом ч. 1 ст. 152 ЦПК України накладення арешту на майно відповідача допускається лише за умови, що майно належить відповідачу, а позивачем не підтверджено наявність зазначеного майна у відповідача належними доказами, то у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно на даній стадії необхідно відмовити.

За таких обставин суд приходить до висновку, що дана заява є необгрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 151, 152 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В :

Заяву про забезпечення позову - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.О. Набудович