Справа № 346/6165/16-ц
Провадження № 22-ц/779/942/2017
Головуючий у 1 інстанції П'ятковський В. І.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів Пнівчук О.В., Томин О.О.

за участю секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 24 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивував тим, що 5 липня 2015 року між сторонами досягнуто домовленості з приводу оформлення через товарну біржу 17 липня 2015 року договору купівлі-продажу автомобіля FIAT Uno, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 з узгодженою вартістю 50 000,00 грн. Відповідач розпоряджався ТЗ згідно генерального доручення власника, запевнивши його щодо технічної справності та відповідності номерів агрегатів автомобіля письмовим документам. Тоді ж приватним нотаріусом Коломийського нотаріального округу від імені ОСОБА_3 посвідчено довіреність на право розпорядження ним та матір'ю цим транспортним засобом. Крім того, відповідачу сплачено 45 000,00 грн авансу, що підтверджується письмовою розпискою. З метою зняття автомобіля з обліку при його огляді виявлено зміну кустарним способом номеру кузова. На підставі постанови слідчого ТЗ вилучений на штрафмайданчик, проходить речовим доказом по кримінальному провадженню, що не завершено.

Посилаючись на вищезазначені обставини та той факт, що договір купівлі-продажу не укладено з вини відповідача, просив задовольнити позов.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 24 квітня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 45 000,00 грн майнової шкоди, завданої сплатою авансу та судові витрати.

На вказане рішення ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального права, зокрема ст.ст. 526, 570 ЦК України, які не поширюються на спірні правовідносини.

При цьому судом не враховано, що 5 липня 2015 року приватним нотаріусом Коломийського нотаріального округу від його імені посвідчено довіреність на право розпорядження автомобілем позивачем та його матір'ю, що не передбачала зняття з обліку транспортного засобу. Договір доручення є безоплатним, а передача за ним автомобіля в користування не є договором купівлі-продажу. Відповідно не прийнявши до уваги цих фактичних обставин справи суд допустив припущення про домовленість між ними укладення договору-купівлі продажу машини.

Відтак, на його думку, правовідносини в даній справі регулюються нормами ст. 244, 245, 247, 248, 250, 1000-1007 ЦК України, які суду слід було застосувати при вирішенні спору. Крім того, у випадку стягнення коштів, факт отримання яких він не заперечує, автомобіль підлягав поверненню йому.

З цих підстав просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_3 та його представник доводи скарги підтримали з наведених в ній мотивів.

Представник ОСОБА_2 доводів скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами досягнуто попередньої домовленості щодо купівлі-продажу автомобіля, яким згідно доручення власника розпоряджався відповідач, а оскільки з вини останнього в подальшому цей договір не укладено, то на користь позивача підлягає відшкодуванню майнова шкода, спричинена сплатою авансу в розмірі 45 000,00 грн.

Такі висновки суду ґрунтуються на вимогах закону та відповідають встановленим обставинам справи, а тому колегія суддів погоджується з ними виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Частиною 2 статті 570 ЦК України встановлюється презумпція авансу, якщо в правочині не визначено, що така сума є завдатком. На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функції попередньої оплати. Якщо продавець чи підрядник отримали як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано незалежно від того, з чиєї вини це трапилося і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому ж розмірі, в якому вони надавалися.

Як правильно встановлено судом та вбачається з матеріалів справи між сторонами була досягнута домовленість про купівлю-продаж автомобіля марки «FIAT Uno», 1988 року випуску, двигун НОМЕР_7, шасі НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1. Відповідно 5 липня 2015 року позивач сплатив, а відповідач отримав 45 000, 00 грн за вказаний автомобіль, що підтверджується оригіналом розписки (а.с.38). Даної обставини останній не заперечував.

Діючи на підставі відповідної довіреності ОСОБА_3 цього ж дня, крім того, згідно посвідченої приватним нотаріусом Коломийського нотаріального округу довіреності (генеральні довіреності) уповноважив ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розпоряджатися (продавати за встановленим законом порядком, обміняти, надати в оренду, заставу, страхувати (цивільна відповідальність, повне Авто - КАСКО, часткове Авто-КАСКО), передати в позичку), належним ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3, виданого ОРЕВ УДАІ УМВС м. Івано-Франківська 11 липня 1997 року, автомобілем. Для цього їм надано право користуватися транспортним засобом, представляти його інтереси в органах Державтоінспекції, станціях технічного обслуговування та ремонту або в будь-яких інших підприємствах, установах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з усіх питань без винятку, питань, пов'язаних з експлуатацією, відчуженням транспортного засобу, зміна номерних агрегатів і вузлів, ремонтом, при необхідності,в тому числі, зняти транспортний засіб з обліку тощо (а.с.5,6).

В силу положень ст.ст. 244, 245 ЦК України довіреність є безоплатним правочином.

Відтак, посилання апелянта щодо досягнення сторонами домовленості тільки про видачу довіреності на право розпорядження автомобілем (генеральної довіреності), на виконання якої сплачено (отримано) кошти, не заслуговує на увагу.

З'ясовано, що 17 липня 2015 року при огляді даного автомобіля за участю експерта НДКЦ виявлено зміну кустарним способом ідентифікаційного номеру його кузова. В зв'язку із цим автомобіль передано на тимчасове зберігання на арешт майданчик м. Івано-Франківська. В подальшому постановою від 25 вересня 2015 року цей ТЗ визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0002951 від 18 липня 2015 року (а.с.7, 8, 11-12, 54-59).

Як вбачається з висновку експерта № 09/06-33 від 21 вересня 2015 року науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при Управлінні МВС України у Івано-Франківській області ідентифікаційний номер кузова «НОМЕР_4» автомобіля марки «FIAT Uno», білого кольору, номерний знак НОМЕР_2 підлягав механічному втручанню. Останні сім символів ідентифікаційного номера кузова підлягали зміні шляхом перебиття кустарним способом. При цьому первинний ідентифікаційний номер кузова «НОМЕР_5». Механічного втручання в номер двигуна «НОМЕР_6» не виявлено (а.с.71-74).

Оскільки договір купівлі-продажу транспортного засобу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув на користь позивача з відповідача 45 000,00 грн сплаченого авансу.

При цьому колегія суддів також враховує, що відповідно до положень статей 202, 208, 626, 638, 655 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. У письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пункти 1, 2, 8, 42 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N1388 від 07 вересня 1998 року (далі - Порядок), передбачають, що цей Порядок є обов'язковим для всіх власників автомобілів.

Для того, щоб здійснити продаж автомобіля, зняти його з обліку та перереєструвати на нового власника необхідно, щоб був відсутній арешт автомобіля чи заборона зняття його з обліку. Крім того, власник автомобіля повинен підтвердити зазначеними в Порядку документами, засвідченими підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, правомірність придбання транспортного засобу.

Серед зазначених в Порядку документів відсутні розписка про передачу коштів та генеральна довіреність на транспортний засіб.

Натомість вказано, що одними із таких документів можуть бути договори, в тому числі угоди, укладені на товарних біржах, та інші посвідчені у визначеному законом порядку документи, що встановлюють право власності на транспортний засіб.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Фактично всі доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів. Будь-яких інших доказів, які б вказували на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права апелянтом не надано, як і доказів, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, не спростовують висновки суду, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 24 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин