Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 травня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБобрової І.О.,
суддів:Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,
при секретарі:Шкарупі Ю.В.,
за участю:представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Бузини Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 31 січня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

в с т а н о в и в:
30 листопада 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося з позовом до ОСОБА_2 , в якому просило стягнути з останнього заборгованість по кредитному договору у розмірі 12578,48 грн, з яких: 4538,80 грн тло кредиту, 1921,52 грн відсотки за користування кредитом, 4042,99 грн пеня за прострочене зобов`язання, 1000,00 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн штраф (фіксована складова), 575,17 грн штраф (процентова складова).

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 31 січня 2017 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за договором кредиту у розмірі 12578,48 грн, судовий збір у розмірі 1378 грн, а всього 13956,48 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невірне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи вимоги тим, що він має статус учасника бойових дій та користується пільгами, встановленими законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій, зокрема: ч.1 ст.3, п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якими він звільнений в частині від штрафних санкцій і пені та припинення нарахування процентів за користування кредитом до закінчення особливого періоду.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала доводи апеляційної скарги в частині стягнення відсотків, штрафу та пені, а в частині оскарження рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_2 тіла кредиту від апеляційної скарги відмовилася, надавши відповідну заяву, про що судом було постановлено ухвалу.

Представник відповідача частково визнав апеляційну скаргу, пояснивши, що відповідач не звертався до них із повідомленням про участь в АТО. Не було цієї інформації і у суді першої інстанції. Надаючи новий розрахунок суми боргу з врахуванням пільг передбачених п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пояснив, що сума тіла кредиту в новому розрахунку більша, аніж було вказано при подачі позову оскільки застосований інший підхід при визначенні заборгованості з врахуванням сплачених відповідачем сум, так як при звернення до суду у них не було інформації про участь ОСОБА_2 в АТО. При цьому визначена ними нова сума заборгованості 5226,95 грн знаходиться в межах заявленої суми боргу, що не є виходом за межі заявлених позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, рішення суду першої інстанції частково не відповідає зазначеній нормі права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПАТ КБ «Приват Банк», суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог та того, що зобов`язання відповідачем не виконується належним чином.

Такі висновки суду частково не відповідають обставинам справи та нормам матеріального права з огляду на наступне.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 17.02.2012 між позивачем та відповідачем був укладений договір кредиту, згідно з яким позичальник ОСОБА_2 отримав у позивача кредит у розмірі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. За умовами кредитного договору позичальник зобов`язувався повернути кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 30% річних протягом терміну дії картки.

Відповідач, підписавши анкету-заяву, погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг.

ОСОБА_2 27.11.2015 та 30.11.2015 отримав кредитні кошти в сумі (відповідно) 4264 грн та 1040 грн (всього 5304 грн) (а.с.7).

Погашення кредитором заборгованості в сумах 215 грн, 50,2 грн та 500 грн (всього 765,2 грн) мало місце (відповідно) 09.01.2016, 29.01.2016 та 04.05.2016 (а.с.7).

Оскільки відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, станом на 13.11.2016 виникла заборгованість на загальну суму 12 578,48 грн.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно з ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статті 625 ЦК, підлягають стягненню при наявності протиправного невиконання або неналежного виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ст.ст. 1048 - 1052, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором.

Зі справи вбачається, що обґрунтовуючи позов, банк посилався на те, що правовідносини між позивачем та відповідачем ґрунтуються на договорі, який складається із заяви позичальника, а також Умов та Правил.

Умови кредитного договору відповідачем не оспорюються.

Як свідчить розрахунок заборгованості, відповідач, починаючи з 27.11.2015 року, періодично користувався кредитною карткою, при цьому періодично частково погашав заборгованість перед Банком. Остатній платіж на погашення заборгованості (в межах визначеного позивачем періоду стягнення) боржником здійснено 04.05.2016 в сумі 500 грн. (а.с.6-7).

З огляду на це, у відповідача виникло прострочення за зобов`язанням по погашенню кредиту.

Проте, обговорюючи питання про розмір заборгованості, колегія суддів бере до уваги, що згідно з п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Статтею 6 п.19 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасниками бойових дій є, окрім інших, військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 25/696 від 13.04.2016 капрал ОСОБА_2 в період з 01.04.2015 по 31.05.2015, з 13.06.2015 по 12.07.2015, з 15.09.2015 по 06.11.2015, з 10.12.2015 по 15.01.2016, з 25.02.2016 по 09.04.2016 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО у м.Артемівськ Донецької області, м.Маріуполь Донецької області, м.Часів Яр Донецької області (а.с.89), є учасником бойових дій на підставі Рішення комісії МВС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (учасниками війни) від 15.04.2016 № 6/І/ІV/16 (а.с.90), має посвідчення серії НОМЕР_1 , видане 04.05.2016 (а.с.87), відповідно до довідки в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за контрактом у в/ч НОМЕР_2 (смт Гостомель) Національної гвардії України та з 29.11.2016 і по теперішній час приймає участь в АТО, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО (а.с.91).

Відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України» на території Луганської та Донецької областей розпочато антитерористичну операцію.

Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває по даний час.

Визнаючи позовні вимоги Банку про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, пені та штрафів у сумі 12578,48 грн обґрунтованими і задовольняючи в повному обсязі позов, суд першої інстанції не врахував, що відповідач безпосередньо приймав та приймає участь в антитерористичній операції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх.

З урахуванням наведеного слід дійти висновку про розповсюдження вимог п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на відповідача ОСОБА_2 та не нарахування йому процентів за користування кредитом, а також штрафних санкцій за невиконання своїх зобов`язань і пені за кредитним договором в період участі в АТО.

Оскільки неправильне застосування судом зазначених норм матеріального права у справі призвело до неправильного вирішення справи, то відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України ухвалене у справі судове рішення про задоволення позову підлягає зміні в частині розміру стягнутої суми заборгованості з ОСОБА_2 на користь Банку.

Як зазначалося вище, апелянт частково відмовився від апеляційної скарги, проте з огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, колегія судді з огляду на положення ч.3 ст.303 ЦПК України вважає за можливе вийти за межі апеляційної скарги ОСОБА_2 .

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про надання банківських послуг від 17.02.2012, станом на 13.11.2016 заборгованість становить: за тілом кредиту 5001,98 грн, за процентами 224,97 грн, а всього 5226,95 грн, яка і підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приват Банк». В даному розрахунку враховані як періоди перебування ОСОБА_2 в АТО, так і сплачених ним 09.01.2016, 29.01.2016 та 04.05.2016 сум на погашення кредиту - 215 грн, 50,2 грн та 500 грн (всього 765,2 грн) на погашення процентів банком зараховано 463,18 грн, на погашення заборгованості за тілом кредиту 302,02 грн (всього 765,2 грн). Загальна сума боргу, що стягується з відповідача знаходиться в межах позовних вимог позивача.

Сума судового збору, що стягнута з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» також підлягає зменшенню з 1378 грн до 578,76 грн. грн (вимоги задоволені на 42% ( 5226,95 х 100 : 12578,48 ), судовий збір відповідно 578,76 грн (1378 х 42:100).

Оскільки апеляційна скарга задовольняється частково, а при її подачі апелянт на підставі ст.5 ч.1 п.13 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в суді апеляційної інстанції, а саме 636,64 грн ( вимоги задоволені на 42% ( 5226,95 х 100 : 12578,48 ) , судовий збір відповідно 636,64 грн (1515,8 х 42:100).

Керуючись ст.88, 303, 307, 309 ч.1 п.4, ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 31 січня 2017 року змінити в частині визначеної судом суми заборгованості та суми судового збору.

Зменшити стягнуту з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 17.02.2012 з 12 578,48 грн до суми 5226,95 грн. та суму судового збору з 1378 грн до 578,76 грн.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь державного бюджету міста Чернігова судовий збір за розгляд справи в апеляційній інстанції в сумі 636,64 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: