Ухвала

іменем україни

24 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

КадєтовоїО.В., Карпенко С.О.,

за участю представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Бориспільського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства у Київській області до Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання недійсними рішень, правочину, державних актів та витребування земельної ділянки на користь держави,

за касаційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року заступник Бориспільського міжрайонного прокурора звернувся до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства у Київській області з указаним позовом, зазначаючи, що рішенням Гнідинської сільської ради від 13 липня 1999 року № 7 ОСОБА_7 передано за плату у приватну власність земельну ділянку загальною площею 35,7 га для ведення селянського (фермерського) господарства. Іншим рішенням Гнідинської сільської ради від 13 липня 1999 року № 7 ОСОБА_7 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 8,9 га для ведення селянського (фермерського) господарства.

23 липня 1999 року ОСОБА_7 видано державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 на підставі рішення Бориспільської районної ради народних депутатів Бориспільського району від 25 червня 1999 року № 128-08-ХХІІІ та надано у постійне користування земельну ділянку площею 45 га на території Гнідинської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства.

За договором купівлі-продажу від 30 вересня 1999 року Гнідинська сільська рада продала ОСОБА_7 земельну ділянку площею 35,7 га, розташовану на території урочища Защуче Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, надану для ведення селянського (фермерського) господарства.

Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 ОСОБА_7 на підставі рішення Гнідинської сільської ради та договору купівлі-продажу від 29 грудня 1999 року № 2662 передано у приватну власність земельну ділянку площею 6,7 га, яка розташована на території с. Гнідин Бориспільського району Київської області, для ведення селянського (фермерського) господарства.

12 грудня 2003 року ОСОБА_7 укладено договір міни з ОСОБА_8, за яким вона провела міну належних їй на праві власності земельних ділянок площами 45 га та 6,7 га, розташованих на території урочища Защуче Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, на садовий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій він розташований, площею 0,0888 га, що знаходиться по АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_8

09 лютого 2004 року на ім'я ОСОБА_8 видано державний акт на право власності на земельну ділянку на підставі договору міни від 12 грудня 2003 року, відповідно до якого вона є власником земельної ділянки площею 45 га, розташованої на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району з цільовим призначення - для ведення фермерського господарства.

Розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації від 04 грудня 2006 року № 1498 затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_8 - з ведення фермерського господарства на ведення особистого селянського господарства на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області та змінено цільове призначення земельної ділянки площею 45 га, наданої ОСОБА_8, з ведення фермерського господарства на ведення особистого селянського господарства на території Гнідинської сільської ради.

18 грудня 2006 року на ім'я ОСОБА_8 видано державний акт на право власності на земельну ділянку на підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації від 04 грудня 2006 року № 1498, відповідно до якого вона є власником земельної ділянки площею 45 га, розташованої на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району з цільовим призначення - для ведення особистого селянського господарства.

22 грудня 2006 року ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу відчужила ОСОБА_3 зазначену вище земельну ділянку; 14 лютого 2007 року ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 45 га.

Бориспільською міжрайонною прокуратурою на підставі постанови від 24 квітня 2014 року № 67 проведено перевірку законності відведення ОСОБА_7 земельної ділянки загальною площею 45 га для ведення селянського (фермерського) господарства на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району за межами населеного пункту та встановлено, що 13 липня 1999 року Гнідинська сільська рада рішення № 7 не приймала.

Посилаючись на викладене, заступник Бориспільського міжрайонного прокурора просив визнати недійсним рішення Гнідинської сільської ради від 13 липня 1999 року № 7 «Про передачу за плату у приватну власність земельної ділянки розмір якої перевищує середню земельну частку, що були раніше надані ОСОБА_7 для ведення селянського (фермерського) господарства» та рішення Гнідинської сільської ради від 13 липня 1999 року № 7 «Про передачу безплатно у приватну власність земельної ділянки (середньої земельної частки) із земель, що були раніше надані ОСОБА_7 для ведення селянського (фермерського) господарства», визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30 вересня 1999 року № 1913, визнати недійсним розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 04 грудня 2006 року № 1498 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_8 з ведення фермерського господарства на ведення особистого селянського господарства на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області», визнати недійсним державний акт на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_3, площею 45 га, для ведення особистого селянського господарства серії НОМЕР_4 від 14 лютого 2007 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 54, витребувати на користь держави в особі Головного управління державного земельного агентства у Київській області з незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 45 га, кадастровий номер НОМЕР_3, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Гнідинської сільської ради Бориспільського району.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 травня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі перший заступник прокурора Київської області просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що на підставі рішень Гнідинської сільської ради від 13 липня 1999 року № 7 ОСОБА_7 передано за плату у приватну власність земельну ділянку загальною площею 35,7 га для ведення селянського (фермерського) господарства та безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 8,9 га для ведення селянського (фермерського) господарства. Із державного акта на право постійного користування землею від 23 липня 1999 року вбачається, що 23 липня 1999 року ОСОБА_7 на підставі рішення Бориспільської районної Ради народних депутатів Бориспільського району від 25 червня 1999 року № 128-08-ХХІІІ надана у постійне користування земельна ділянка площею 45 га на території Гнідинської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства. Згідно з договором купівлі-продажу від 30 вересня 1999 року Гнідинська сільська рада продала ОСОБА_7 земельну ділянку площею 35,7 га, розташовану на території урочища Защуче Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, надану для ведення селянського (фермерського) господарства. Згідно з державним актом серії НОМЕР_2 на право приватної власності на землю ОСОБА_7 на підставі рішення Гнідинської сільської ради та договору купівлі-продажу від 29 грудня 1999 року № 2662 передано у приватну власність земельну ділянку площею 6,7 га, яка розташована на території с. Гнідин Бориспільського району, для ведення селянського (фермерського) господарства.

Встановлено, що ОСОБА_7 сплатила до бюджету Гнідинської сільської ради за придбання земельної ділянки площею 35,7 га 92 240 грн, що підтверджується прибутковим касовим ордером від 27 вересня 1999 року № 88 та листом Гнідинського сільського голови Лазаренка О.Й. від 03 липня 2014 року № 02-18-359.

Зі змісту даного листа Гнідинського сільського голови встановлено, що грошові кошти у сумі 92 240 грн були зараховані до бюджету с. Гнідин. Указана обставина підтверджується рішенням Гнідинської сільської ради від 27 квітня 2000 року № 38-Х-ХХІІІ, яким затверджено звіт про виконання сільського бюджету на 1999 рік за доходами - 379 312 грн, частину з яких склала плата за землю, в тому числі внесена ОСОБА_7 за придбану земельну ділянку.

За таких обставин суд установив, що відсутність у протоколі Гнідинської сільської ради від 13 липня 1999 року вказівки про розгляд питання щодо передачі земельних ділянок у власність ОСОБА_7, а також відсутність оригіналу рішень від 13 липня 1999 року № 7 в архіві сільської ради не є достатніми доказами, щоб вважати доведеним факт неприйняття Гнідинською сільською радою оскаржуваних рішень.

Відповідачі не можуть нести відповідальності за дії Гнідинської сільської ради, не мали можливості та не були зобов'язані контролювати ці дії. Видача Гнідинським сільським головою ОСОБА_7 рішень сільської ради від 13 липня 1999 року № 7, підписаних сільським головою та скріплених печаткою сільської ради, прийняття сільською радою від ОСОБА_7 грошових коштів у рахунок оплати за земельну ділянку та включення цих коштів до сільського бюджету за 1999 рік, підписання Гнідинським сільським головою договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 вересня 1999 року, видача сільською радою ОСОБА_7 державного акта на право власності на земельну ділянку, підписання Гнідинським сільським головою акта обстеження земельної ділянки від 16 лютого 2000 року, погодження рішенням Гнідинської сільської ради від 15 серпня 2006 року зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_8 було підтвердженням для ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 законності передачі у власність ОСОБА_7 у 1999 році спірної земельної ділянки площею 45 га.

На спірній земельній ділянці власники ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, які не знали і не могли знати про відсутність в архіві Гнідинської сільської ради рішень від 13 липня 1999 року № 7 або про помилки при оформленні протоколу сесії від 13 липня 1999 року, виконували будівельні та інші роботи з впорядкування території, здійснювали поліпшення земельної ділянки, що підтверджується доказами у справі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із недоведеності позовних вимог.

Проте з указаними висновками судів погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною 1 ст. 120 ЗК Українипередбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Земельного кодексу Української РСР (в редакції чинній на момент прийняття рішення Гнідинською сільською радою від 13 липня 1999 року № 7 про передачу ОСОБА_7 за плату у приватну власність земельну ділянку загальною площею 35,7 га для ведення селянського (фермерського) господарства та безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 8,9 га для ведення селянського (фермерського) господарства) придбання громадянами у місцевих Рад народних депутатів земельних ділянок у власність для ведення селянського (фермерського) господарства понад площу, що передається безплатно, провадиться за плату в порядку, передбаченому статтею 17 цього Кодексу.

Відповідно п.п. б п. 15 Закону України від 19 грудня 2006 року «Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо заборони продажу земель сільськогосподарського призначення до прийняття відповідних законодавчих актів», чинним на час укладення договору купівлі-продажу від 22 грудня 2007 року, до 01 січня 2008 року не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з яким погодився суд апеляційної інстанції залишив поза увагою ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року, не звернув уваги на те, що витребовуючи на користь держави в особі Головного управління державного земельного агентства у Київській області з незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 45 га, суди не з'ясували, які земельні ділянки входили в цю площу, в яких межах знаходиться земельна ділянка площею 6,7 га, не врахували, що державний акт на земельну ділянку загальною площею 8,9 га у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, причин розбіжностей у площах земельних ділянок не з'ясували.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу від 22 грудня 2007 року, укладеного між СФГ «Озерне» та ОСОБА_3, останній придбав майновий комплекс «Озерне».

Скасовуючи судові рішення про задоволення позовних вимог та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, суд касаційної інстанції зазначав, що судами попередніх інстанцій не враховано того, що земельні ділянки передавались ОСОБА_7 для ведення селянського фермерського господарства, не з'ясували чи було таке створене, а якщо було то ким, чи використовувалась останнім земельна ділянка і її правовий режим, чи існувало воно на час вирішення спору, хто є його учасником, які права існують у цих осіб щодо спірних земельних ділянок, не взяли до уваги, що ОСОБА_3 було придбано майновий комплекс, а при переході права власності на нього до останнього перейшло право власності на земельну ділянку, оскільки договір купівлі-продажу майнового комплексу недійсним не визнаний.

З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційний суд на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 травня 2016 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко