Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про скасування наказу, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, нарахування і виплату одноразових премій, виплату матеріальної допомоги у зв'язку із зростанням вартості товарів та послуг на споживчому ринку, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року, -

вс т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про скасування наказу, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, нарахування і виплату одноразових премій, виплату матеріальної допомоги у зв'язку із зростанням вартості товарів та послуг на споживчому ринку.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначив, що працює в Концерні радіомовлення, радіозв'язку та телебачення з 04 березня 2008 року, був прийнятий на посаду юрисконсульта, згодом був переведений ні інші посади. За наказом відповідача від 30 вересня 2014 року № 443 позивача відсторонено від роботи на посаді начальника відділу з контролю за використанням державної власності.

Позивач зазначив, що його відсторонення здійснено з власної ініціативи відповідача, в порушення норм чинного законодавства та без законних на це підстав, передбачених чинним законодавством, коли власник підприємства або уповноважений ним орган може відсторонити працівника від роботи у зв'язку з невиконанням ним узятих на себе зобов'язань.

Позивач зазначив, що окрім підстав, передбачених ст. 46 КЗпП України, відсторонення працівника від роботи може здійснюватися в інших випадках, передбачених законодавством, а саме: за ст. 147 Кримінально-процесуального кодексу України, яка передбачає відсторонення від роботи посадової особи в разі притягнення її до кримінальної відповідальності за посадовий або інший злочин, якщо вона може негативно впливати на хід досудового чи судового слідства.

Листом від 17 жовтня 2014 року №13/2/2-20545 старший слідчий в ОВС ГСУ МВС України - ОСОБА_5 повідомив генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення ОСОБА_6 про те, що у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчий не звертався з клопотанням до судового органу щодо відсторонення позивача від посади та відповідні рішення ним не приймалися. Також, листом від 27 листопада 2014 року №59/С-5826 начальник Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві - ОСОБА_7 повідомив позивача про те, що згідно з наказом Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 30 вересня 2014 року №443 він відсторонений від виконання трудових зобов'язань до закінчення розслідування кримінального провадження.

Крім того, у вересні, жовтні, листопаді, грудні 2014 року та січні 2015 року позивачу не донараховано та не виплачено середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Відповідно до розрахункових листків в липні 2014 року за червень 2014 року, в серпні 2014 року за червень 2014 року, в вересні 2014 року за серпень 2014 року з заробітної плати позивача безпідставно утримані кошти за мобільний зв'язок у розмірі (1 195,33 грн + 52,87 грн + 11,18 грн) - 125 938 грн.

Також позивачу безпідставно не нарахована та не виплачена у 2014 році матеріальна допомога у зв'язку із зростанням вартості товарів та послуг на споживчому ринку передбачена пунктом 5 Розділу 7 «Соціальні пільги, гарантії, компенсації» додатку 31.4. колективного договору.

З урахуванням зменшених у листопаді 2015 року позовних вимог, позивач просив: визнати незаконним та скасувати наказ Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 30 вересня 2014 року №443 «Про відсторонення» в частині відсторонення від виконання трудових обов'язків до закінчення розслідування у кримінальному провадженні начальника відділу з контролю за використанням державної власності ОСОБА_4; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 вересня 2014 року по 13 липня 2015 року; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу не нараховану та не виплачену премію у розмірі 5 416,00 гривень до Дня Незалежності України і 5 416,00 гривень до Дня працівників радіо, телебачення і зв'язку; зобов'язати відповідача виплатити незаконно утримані із заробітної плати кошти за мобільний зв'язок у розмірі 1 259,38 гривень; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити не нараховану та не виплачену матеріальну допомогу у зв'язку із зростанням вартості товарів та послуг на споживчому ринку у розмірі двох мінімальних заробітних плат - 2 436 гривень та 0,5 посадового окладу, тарифної ставки (окладу) у розмірі 2 708 гривень.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року, у задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що наказом Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 04 березня 2008 року №11-ок ОСОБА_4 був прийнятий на роботу юрисконсультом 1-ї категорії, згодом був переведений на інші посади, на день звернення до суду займав посаду начальника відділу з контролю за використанням державної власності.

Наказом №443 від 30 вересня 2014 року адміністрацією державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення було відсторонено від виконання трудових обов'язків ряд працівників, у тому числі начальника відділу з контролю за використанням державної власності ОСОБА_4

З приводу відсторонення від роботи ОСОБА_4 звертався до Шевченківського РУ ГУ МВС України, за його зверненням відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Наказом №501/1 від 11 листопада 2014 року внесено зміни до наказу №443 від 30 вересня 2014 року про відсторонення працівників, зазначених у наказі, частково призупинена його дія. Згідно із п.2 наказу надано право доступу на територію керівникам відділів, у тому числі начальнику відділу з контролю за використанням державної власності ОСОБА_4

Наказом №502 від 12 листопада 2014 року скасовано наказ від 30 вересня 2014 року про відсторонення працівників, зазначених у цьому наказі.

Листом генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 25 листопада 2014 року за № 5733/2-08 ОСОБА_4 направлено повідомлення про скасування наказу та вказано негайно приступити до роботи.

Відповідно до ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» якщо буде встановлено, що на порушення ст. 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв'язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Крім того, судами встановлено, що рішенням Коростенського районного суду Житомирської області від 12 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 23 червня 2016 року, встановлено, що на час відсторонення від роботи, ОСОБА_4 було виплачено заробітну плату за даний період в повному обсязі. Цим же рішенням також було встановлено, що в період з 13 листопада 2014 року по 10 липня 2015 року ОСОБА_4 був відсутнім на роботі з нез'ясованих причин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що на час звернення до суду оспорюваний наказ №443 від 30 вересня 2014 року було скасовано наказом №502 від 12 листопада 2014 року, виплата заробітної плати на час відсторонення ОСОБА_4 від виконання трудових обов'язків не зупинялась, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про скасування наказу та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30 вересня 2014 року по 12 листопада 2014 року.

Крім того, судами зроблено правильні висновки про відсутність підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, так як рішенням Коростенського районного суду Житомирської області від 12 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 23 червня 2016 року, було встановлено, що відсутність позивача в період з 13 листопада 2014 року по 10 липня 2015 року є прогулом без поважних причин.

Згідно положень ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Виплата премії є правом, а не обов'язком власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до п.5.17 Колективного договору, затвердженого 23 квітня 2014 року, за наявності фінансової можливості з урахуванням трудового внеску кожного із працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, останнє має право проводити разове преміювання з нагоди державних та професійних свят (Дня Конституції України, Дня Незалежності України, Дня працівників радіо, телебачення і зв'язку, Міжнародного дня прав жінок і миру) у порядку та розмірах, визначених філіями Концерну РРТ та дирекцією Концерну РРТ, в межах коштів визначеного та затвердженого фонду оплати праці.

Таким чином, виплата премій до Дня Незалежності України та Дня працівників радіо, телебачення і зв'язку Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення пов'язана з фінансовими можливостями та урахуванням трудового внеску працівника. При цьому, премія не є обов'язковою виплатою, питання преміювання працівника віднесено до компетенції адміністрації яка враховує трудовий внесок та інші заслуги працівника.

Матеріальна допомога у зв'язку із зростанням вартості товарів та послуг на споживчому ринку також виплачуються за наявності фінансової можливості підприємства.

На підставі викладеного, висновки місцевого суду, з якими погодився апеляційний суд, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про виплату премій до свят, матеріальної допомоги у зв'язку із зростанням вартості товарів та послуг, є обґрунтованими, так як ОСОБА_4 не працював у липні та не з'являвся на роботі з 04 серпня 2014 року, крім того позивачем не було надано належних та допустимих доказів того, що відповідач мав фінансову можливість здійснювати такі виплати.

Крім того, оскільки з 12 червня 2014 року мобільний зв'язок позивача переведений на інший тарифний план з обмеженнями, про які ОСОБА_4 був обізнаний, однак ним було перевищено ліміт мобільного зв'язку, а тому судом правильно відмовлено у задоволенні вимог про стягнення з відповідача утриманих із заробітної плати коштів за мобільний зв'язок у розмірі 1 259,38 грн.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова