Справа № 462/1813/17 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/783/5023/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.,

секретаря: Симець В.І.

за участю: представника ОСОБА_2-ОСОБА_3,

ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 29 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 по визнання недійсним договору позики,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про стягнення боргу з ОСОБА_2 в розмірі 408 544, 5 грн. В подальшому уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути з відповідача 64 000 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона 10.01.2016 р. позичила відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 50 000 доларів, про що було складено розписку, згідно якої відповідач зобовязалася повертати 1000 доларів раз на місяць. Однак, відповідач з 10.01.2016 р. не сплатила позивачу жодних коштів на повернення боргу. Відтак, позивач звернулася до суду та просить стягнута суму боргу, що виникла з 10.01.2016 p., у звязку із неповерненням відповідачем 1000 доларів кожного місяця відповідно до підписаної боргової розписки.

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просить суд визнати недійсним договір позики (розписку) від 10.01.2016 p., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вказану розписку ОСОБА_2 було написано під примусом ОСОБА_4 та таких коштів ОСОБА_2 реально не отримувала.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 29 червня 2017 року позов задоволено.

Дане рішення суду оскаржила ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що рішення суду є незаконним та підлягає скасуванню через порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що в розписці не зазначено про яку саме валюту йде мова, а саме якої іноземної держави долара(США, Австралії чи Канади), також не зазначено дати та умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м.Львова від 29 червня 2017 року та постановити нове рішення , яким відмовити в задоволенні первісного позову в повному обсязі, а зустрічний позов задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст.264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Частина 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є у тому числі договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статею 1046 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Окрім того відповідно до ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК Україниr правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як зазначено у правовому висновку в постанові Верховного Суду України № 6-1967цс15 від 11.11.2015 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були переданої йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 10.01.2016 року позичила відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 50 000 доларів. Відповідач ОСОБА_2 зобовязалася повертати вказані кошти по одній тисячі доларів кожного місяця, що підтверджується розпискою ОСОБА_2, яка міститься в матеріалах справи.

Однак відповідач не повернула жодних коштів на виконання вимог вказаної розписки, що не стверджується поясненнями позивача та не заперечується відповідачем, а тому відповідач не виконала своїх зобовязань перед позивачем.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами ст.629 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст.625 ЦК України).

Відповідно до вимог ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики.

Окрім того як встановлено районним судом, що згідно розписки відповідач ОСОБА_2 зобов`язується повертати отримані грошові кошти кожного місяця по одній тисячі доларів. Розписка написана власноручно відповідачем і є фактом виникнення зобовязання відповідача ОСОБА_2 перед позивачем ОСОБА_4 Наявність у позивача розписки відповідача свідчить про неповернення нею боргу.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що написання такої розписки під примусом ОСОБА_4 є необгрунтованими та такими, що не підтвержуються доказами, тому не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду із зазначених підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги вірних висновків суду першої інстанції не спростовують, колегія суддів вважає, що рішення слід залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів.-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 29 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2017 року.

Головуючий

Судді