Справа № 396/592/17
Провадження № 2/396/347/17
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
24.05.2017 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого: Шепетько Володимир Іванович
за участю секретаря: Корольової Ю.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новоукраїнка цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр демонтажних технологій" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу),
Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання повторно не з'явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчать судові повістки, які містяться в матеріалах справи. Про причини неявки суд не повідомив. З клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався.
Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалив про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані і підлягають задоволенню за наступних підстав.
Встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ "Центр демонтажних технологій" та працював на посаді водія, в період з 05.05.2015р. Наказ про прийом на роботу №14 від 05.05.15 р., до 20.10.15 р.,Наказ про звільнення №28 від 20.10.15 р (а.с.8,11).
03 червня 2015 року о 12 годин 20 хвилин ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки «DAF CF 85» р.н. ВН 3019СТ на 24 км +700 м. автошляху Одеса Мелітополь, допустив зіткнення з автомобілем марки «Мерседес» р.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, котрий рухався у попутному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.
Своїми діями відповідач ОСОБА_1 порушив п.10.9 ПДР України і відповідно до постанови Суворовського районного суду м. Одеса від 03 липня 2015 року по справі 523/9276/15-п (Провадження № 3/523/3170/15) був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу в сумі 340 гривень в дохід держави (а.с.12).
Під час керування автомобілем DAF CF 85, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 виконував службові обов'язки водія ТОВ «Центр демонтажних технологій», якому належить вказаний транспортний засіб (а.с.10).
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до положень ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Тобто за наявності вини працівника юридичної особи у завданні шкоди фізичній особі, і в разі, якщо така шкода завдана під час виконання трудових (службових) обов'язків, така шкода має бути відшкодована працедавцем.
За ст.1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.
На час скоєння ДТП автомобіль DAF CF 85 реєстраційний номер ВН 3019СТ належав на праві власності позивачу ТОВ «Центр демонтажних технологій», а відповідач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з позивачем .
Відповідно до ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
На підставі ст.233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної, підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.
Відповідно до абз.3 п.20 Постанови ПВСУ №14 від 29.12.1992 р. "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову. При цьому, строк позовної давності для звернення до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди становить 1 рік з дня її виявлення.
Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати роботодавцем певних сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову.
Згідно п.8 Постанови ПВСУ від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків , відповідальність несе організація з якою працівник перебуває у трудових відносних, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.
Відповідно до ч.5 п.6 та п.11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч.1 ст.1991 ЦК України)
При цьому Постанова ПВСУ №14 від 29.12.1992 р. "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" визначає, що судовому розгляду підлягають: заяви власника підприємства або уповноваженого ним органу до працівника про відшкодування шкоди в розмірі, що перевищує середній місячний заробіток,- а також в розмірі, що не перевищує цей заробіток (перевищує, але законом встановлена відповідальність в межах середнього місячного заробітку), якщо відшкодування не може бути проведене за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу шляхом відрахування із заробітної плати (наприклад, у випадку припинення працівником трудових відносин з даним підприємством, у зв'язку із закінченням строку на видання розпорядження про відрахування);
Відповідно до чч. 1,2 ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.
При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.
Як передбачено п.3 ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.
Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої увалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Оскільки вимоги позивача підлягають задоволенню, з відповідача підлягають стягненню судові витрати в частині сплаченого позивачем судового збору.
Керуючись ст.1191 ЦК України, ст.ст. 130,134 КЗпП, ст.ст. 88,212-215,224 ЦПК України,
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд протягом десяти днів з моменту проголошення.

Головуючий: В. І. Шепетько