УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов'язків внаслідок виробничої травми, за касаційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 4 квітня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Донецької області від 27 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, завдану трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов'язків внаслідок виробничої травми в сумі 100 000 грн.

Позов мотивовано тим, що з 29 червня 1992 року і по даний час працює у ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат». З 29 червня 1992 року по 20 червня 2003 року працював водієм автомобіля по 2 класу в ЦБТ ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат». Під час роботи водієм з ним стався нещасний випадок. За наслідками розслідування нещасного випадку роботодавцем був складений відповідний акт про нещасний випадок форми Н-1 від 26 грудня 2002 року.

14 травня 2003 року за висновками МСЕК позивачу встановлено дугу групу інвалідності та 60% стійкої втрати професійної працездатності, а згодом безстроково третю групу інвалідності та 60% втрати професійної працездатності.

Внаслідок вказаних обставин, позивач переносить моральні страждання, у зв'язку з чим, просить стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду завдану каліцтвом на виробництві в сумі 100 000 грн.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 4 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 27 квітня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Артемівську Донецької області на користь ОСОБА_6 гроші в сумі 70000 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок трудового каліцтва. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач, не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, звернувся із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача з дня встановлення висновком МСЕК стійкої втрати працездатності з 14 травня 2003 року, тобто до набрання чинності Законами України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди, та Законом України від 23 лютого 2007 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили страту працездатності», яким була виключена стаття 34 вказаного Закону, що передбачала право потерпілих на відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди саме з відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області.

Суд першої інстанції, з урахуванням глибини та ступеню моральних та фізичних страждань позивача, яких він зазнав та зазнає внаслідок трудового каліцтва, встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 60%, характеру ушкодження здоров'я, що є незворотнім, визначив суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 70 000 грн.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду вважав вказаний розмір відшкодування моральної шкоди таким, що відповідає вимогам розумності і справедливості.

Вказані висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судами встановлено, що позивач працює водієм автомобіля у ВАТ «Часовярівський вогнетривкий комбінат», яке 28 березня 2011 року було перейменоване на ПАТ «Часовярівський вогнетривкий комбінат».

24 грудня 2002 року об 11 год. 45 хвилин при виконанні робіт по перевезенню автомобілем КРАЗ металу для електромеханічного цеху №2 згідно завдання диспетчера гірничого управління позивач отримав травму правої руки та тіла, внаслідок чого йому спричинено травматичну ампутацію з розможженням та здавлюванням м'яких тканин на рівні верхньої третини правого плеча, рвану рану в області правої пахвової ямки з пошкодженням судинного нервового пучка, перелом ребер справа з пошкодженням правої легені, правосторонній гемопневмоторакс, тупа травма живота, забій виличної області справа.

У зав'язку з травмуванням позивача на підприємстві був складений акт про нещасний випадок по формі Н-1, затверджений 26 грудня 2002 року.

Висновком МСЕК №079591 від 14 травня 2003 року позивачу вперше було встановлено 60% втрати професійної працездатності та встановлено другу групу інвалідності у зв'язку з травмою 24 грудня 2002 року (дата перегляду 14 травня 2004року).

Висновком МСЕК від 14 червня 2004 року при повторному огляді позивачу встановлено 60 % втрати професійної працездатності безстроково.

Відповідно до ст.ст. 21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили страту працездатності» від 23 вересня 1999 року (далі Закон № 1105-XIV) у редакції, чинній на момент встановлення позивачу стійкої втрати працездатності, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому, відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову шкоду) визначається в судовому порядку.

Право на отримання страхової виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасною випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

Встановивши, що право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня встановлення висновком МСЕК стійкої втрати працездатності з 14 травня 2003 року, тобто до набрання чинності Законами України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди, та Законом України від 23 лютого 2007 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили страту працездатності», яким була виключена стаття 34 вказаного Закону, що передбачала право потерпілих на відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для стягнення відшкодування моральної шкоди саме з відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області.

Посилання у касаційній скарзі відповідача на ч. 8 ст. 36 Закону №1105-XIV в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», якою визначено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України не можуть бути підставою для скасування рішень судів попередніх інстанцій, оскільки, як правильно встановлено апеляційним судом, право позивача на отримання відшкодування моральної шкоди з відділення Фонду соціального страхування виникло до викладення Закону 1105-XIV у вказаній редакції/ Закон № 77-VІІІ звужує права потерпілих від нещасних випадків на виробництві і не має зворотної дії в часі.

Також вбачаються необґрунтованими доводи касаційної скарги про відсутність висновку МСЕК щодо встановлення факту та ступеню моральної шкоди, спричиненої позивачу, оскільки законом не передбачено обов'язковість такого висновку при стійкій втраті професійної працездатності.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд з урахуванням глибини та ступеню моральних та фізичних страждань позивача, яких він зазнав та зазнає внаслідок трудового каліцтва, встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 60% , характеру ушкодження здоров'я, що є незворотнім, а також з урахуванням принципів розумності і справедливості, обґрунтував свої висновки щодо стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 000 грн і цей розмір вважав таким, що відповідає глибині і ступеню моральних і фізичних страждань потерпілого.

При цьому, в силу вимог ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вдається до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вдається до вирішення питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень. При вирішенні даної справи судом першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився апеляційний суд, правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 337 ЦПК України касаційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржувані рішення місцевого та апеляційного судів без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 4 квітня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Донецької області від 27 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук
Судді: В.С. Висоцька
М.К. Гримич
О.В. Умнова
І.М. Фаловська