У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного

суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 26 січня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

19 вересня 2016 року ТОВ "ПриватБанк" звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 26 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ПАТ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що згідно п.2.1.1.3.5 «Умов та правил надання банківських послуг» клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті банку за даним договором, при настанні строку платежів за іншими договорами, тобто позичальник погодив з банком можливість списання грошових коштів із своїх рахунків.

Таким чином, останній платіж по кредиту було здійснено 10 грудня 2013 року в сумі 28,45 грн., отже строк позовної давності розпочався з 11 грудня 2016 року, позивач звернувся до суду 16 вересня 2016 року, тобто в межах строку позовної давності.

Просить рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 26 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В запереченні на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що наданий банком розрахунок може бути доказом розміру заборгованості, однак не свідчить про той факт, що саме боржником внесені кошти в рахунок погашення заборгованості та не є належним доказом переривання строку позовної давності. Позивач дійшов передчасного висновку про переривання строку позовної давності, керуючись лише наданим банком розрахунком, без підтвердження квитанціями, касовими ордерами та іншими документами, що засвідчують здійснення платежу від 10 грудня 2013 року особисто відповідачем та визнання ним боргу, оскільки він заперечував вчинення вказаних дій. Виписка з рахунку не свідчить, що саме ОСОБА_1 сплачував заборгованість за кредитним договором, інші докази в матеріалах справи відсутні і на запит суду позивач не надані.

Колегія суддів Апеляційного суду Рівненської області погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір 29 січня 2013 року на суму 1 600 грн. 00 коп. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з порушенням зобов'язання за кредитним договором, станом на 31 серпня 2016 року за відповідачем утворилась заборгованість за кредитним договором та становить 23 717 грн. 51 коп., а саме: 1 279 грн. 59 коп. - заборгованість за кредитом; 17 685 грн. 77 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 521 грн. 55 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф ( фіксована частина ), 1 105 грн. 60 коп. - штраф ( процентна складова ).

Як вбачається з матеріалів справи, 10 грудня 2013 року з рахунку відповідача було здійснено автоматичне погашення частини кредиту в розмірі 28,45 грн. (а.с. 73).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.261 ЦК, установлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Підстави переривання строку позовної давності встановлені статтею 264 ЦК України.

Так, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново ( ч.ч.1,3 ст.264 ЦК України). При цьому слід враховувати, що переривання строку позовної давності можливе лише тоді, коли такий строк не закінчився.

Відповідно до п.1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої постановою НБУ №22 від 21.01.2004, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції), або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

З урахуванням обставин справи, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть належати: визнання пред'явленої претензії; зміна умов договору, з яких вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про внесення таких змін; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) платежів.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором в силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Бездіяльність боржника, в даному випадку не оспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається законом або договором, не може свідчити про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій.

Автоматичне погашення банком частини кредиту в 2013 році з рахунку відповідача не свідчить про визнання ним свого боргу та не може слугувати підставою для переривання позовної давності.

Посилання представника позивача в судовому засіданні на п.1.1.7.30. умов та правил надання банкывських послуг, відповідно до якого, позовна давність для вимог про повернення кредиту встановлена тривалістю у 50 років, а тому строк позовної давності не пропущено не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Цивільним законодавством визначено зміни тривалості позовної давності. Так нормою ст. 259 Цивільного Кодексу України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

У даній справі, строк збільшення позовної давності був визначений в умовах та правилах користування, в договорі ж міститься лише посилання про те, що позичальник з умовами/правилами кредитування ознайомлений і з ними погоджується, проте матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про укладення письмового договору як це передбачено законодавством, про збільшення строку позовної давності.

Крім того, згідно ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, однак ПАТ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі на дані обставини як на підставу незаконності чи необґрунтованості рішення суду не посилався.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене без порушень норм матеріального та процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 26 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді