Ухвала

іменем україни

19 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., ПисаноїТ.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 09 квітня 2012 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 23 липня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, згідно з яким останньому було надано кредит у розмірі 170 000 грн. Вказані кошти, а також проценти за користування ним, позичальник зобов'язаний був повернути на підставі ст. 1054 ЦК України. На забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту 22 липня 2008 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір застави, де виконання зобов'язань забезпечено заставою (автомобіль марки Volkswagen).

Крім того, позивач зазначав, що 22 липня 2008 року між банком та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір поруки, за умовами якого відповідач поручається за належне виконання зобов'язань ОСОБА_4

Вказуючи на те, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, одночасно, станом на 12 січня 2011 року за кредитним договором наявна заборгованість в сумі 137 864 грн 24 коп., просив стягнути вказану суму з відповідача як поручителя.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18 січня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 09 квітня 2012 року заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 січня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 137 864 грн 24 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 21 липня 2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_4 укладено договір кредиту, за умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 170 000 грн на умовах, передбачених договором, зі сплатою 20,0 % річних за користування грошовими коштами та кінцевим строком повернення - не пізніше 19липня 2013 року. Додатком № 1 до договору сторонами узгоджено графік погашення кредиту.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_4 укладено договір застави, згідно з яким заставодавець ОСОБА_4 передав у заставу автомобіль марки Volkswagen, 2006 року випуску.

22 липня 2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, згідно з яким поручитель зобов'язувався відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань, взятих на себе позичальником ОСОБА_4 за кредитним договором від 21 липня 2008 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року позичальник ОСОБА_4 помер.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України в разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

За положеннями ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення такого зобов'язання боржник і поручитель відповідають як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За положеннями ст. 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником.

Згідно із частиною третьою статті 559 ЦК України порука припиняється в разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов'язанні.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що в разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

На поручителів може бути покладено обов'язок щодо належного виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності в позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за нового боржника, зафіксованої в тому числі й у договорі поруки як згоди відповідати за виконання зобов'язання перед будь-яким боржником у разі переведення боргу за забезпечувальним зобов'язанням.

Саме з такого розуміння зазначених норм матеріального права виходив суд першої інстанції.

Аналогічний висновок міститься й у постановіВерховного Суду України від 03 червня 2015 року № 6-206цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_3 не поручалась за належне виконання зобов'язань за договором кредиту, укладеного із ОСОБА_4, в разі зміни боржника на будь-яку іншу особу.

Будь-які докази, що підтверджують фактичне погодження відповідача відповідати за виконання кредитного договору за будь-якого боржника в разі переводу боргу чи смерті боржника, позивачем на надано.

Договір поруки від 22 липня 2008 року відповідних застережень не містить.

У відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що поручитель не погоджувався відповідати за нового боржника, та враховуючи те, що укладений з ним договір поруки містить умови про згоду поручителя відповідати за виконання зобов'язання будь-яким новим боржником у випадку переводу боргу за основним зобов'язанням чи зміни боржника, відсутні, дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи підтверджуються матеріалами справи та не спростовані сторонами під час апеляційного розгляду.

Суд апеляційної інстанції вищевказаних обставин не врахував, помилково скасувавши рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 348 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 09 квітня 2012 року скасувати, рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 січня 2012 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Л.М. Мазур

Т.О.Писана