Справа № 736/717/17 Провадження № 22-ц/795/1879/2017 Головуючий у I інстанції -Кутовий Ю. С. Доповідач - Шитченко Н. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

із секретарями - Зіньковець О.О., Шкарупою Ю.В.,

за участю суб'єкта оскарження Левченка М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Корюківського районного суду від 31 серпня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Корюківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою від 31 серпня 2017 року Корюківський районний суд відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця Корюківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність судового рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповноту з'ясування фактичних обставин справи, просить скасувати ухвалу суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні скарги, невірно трактував норми ЗУ «Про виконавче провадження», у зв'язку з чим дійшов до хибного висновку про відсутність підстав для визнання дій державного виконавця незаконними.

Так, заявник зазначає, що суд не надав належної уваги тій обставині, що державний виконавець своєю постановою від 27 травня 2017 року звернув стягнення на його доходи у розмірі 50 % до виплати загальної суми боргу 41223,83 долари США та 12259,64 грн, що суперечить приписам ч. 2 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження». Вказує на те, що у вказаній постанові сума боргу у доларах США зазначена разом із виконавчим збором, розрахунок якого, згідно Конституції України, повинен проводитись у національній валюті України.

Також ОСОБА_2 посилається на завищену суму гривневої частини стягнення, яка, за його підрахунками, за наявними незакінченими на даний час виконавчими провадженнями складає лише 9099,17 грн.

Крім того, стверджує, що виконавчі провадження за постановами у справах про адміністративні правопорушення відкриті всупереч ст. 303 КУпАП, оскільки постанови винесені у 2010-2012 роках, а пред'явлені до виконання понад тримісячний строк, отже, стягнення штрафів є незаконним. Тим більше, у кожному виконавчому провадженні зазначено, що воно закінчено 15 квітня 2014 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення державного виконавця, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду -залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо визнає, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань, оскільки у відповідності до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження щодо боржника ОСОБА_2 були правомірними і відповідали вимогам ЗУ «Про виконавче провадження», і такими діями права чи свободи заявника порушено не було.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду та вважає його законним і обґрунтованим, виходячи з наступного.

Встановлено, що у червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії начальника відділу Корюківського відділу ДВС Левченка М.О. (а.с. 1-3).

Заявник оскаржував дії державного виконавця з приводу винесення ним 27 травня 2017 року постанови про звернення стягнення на доходи боржника в ході виконання зведеного виконавчого провадження у розмірі 50 % до виплати загальної суми боргу 41223,83 долари США та 12259,64 грн. Мотивуючи свою скаргу, ОСОБА_2 зазначав, що відрахування з його заробітної плати повинно здійснюватися у розмірі лише 20 %, що передбачено ч. 2 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження», а не 50 %, що визначені державним виконавцем. Крім того, виконавчий збір незаконно визначений не у національній грошовій одиниці, а до гривневої частини боргу зараховані суми штрафів за адміністративними постановами, за якими строк пред'явлення до виконання та стягнення закінчився, а деякі суми сплачені ним добровільно.

Відповідно ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції від 02 червня 2016 року), виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону).

У справі встановлено, що у Корюківському відділі ДВС на виконанні перебувало ряд виконавчих проваджень щодо боржника ОСОБА_2, стягувачами за якими є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», держава, Корюківська ОДПІ та Корюківський РВ ДВС ГТУЮ у ЧО. Згадані виконавчі провадження, з врахуванням ст. 33 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на 02 червня 2016 року», ст. 30 Закону (в чинній на даний час редакції), були приєднані до зведеного виконавчого провадження № 47690437, що підтверджується постановами державного виконавця від 06 березня 2015 року, від 26 травня 2015 року та від 27 травня 2017 року (а.с. 39-45, 36-38).

З матеріалів справи вбачається, що загальна сума боргу перед вищезазначеними стягувачами становить 41223,83 долари США та 12259,64 грн.

Так, на виконання виконавчого листа № 736/1427/14, виданого Корюківським районним судом 10 лютого 2015 року, державним виконавцем 26 лютого 2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою стягнуто солідарно з СФГ «Нива» та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитом у розмірі 37476,21 долар США (а.с. 150 зворот). Зі змісту постанови вбачається, що боржнику ОСОБА_2 було запропоновано виконати судове рішення в добровільному порядку в строк до 05 березня 2015 року.

У зазначений строк виконавчий лист виконано не було, тому 06 березня 2015 року начальником Корюківського ВДВС Левченком М.О., на підставі ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на той час), винесено постанову про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору у розмірі 3747,62 доларів США, тобто 10 % від стягнутої судом суми заборгованості (а.с. 149 зворот). В цей же день, постанову про стягнення виконавчого збору було надіслано поштою ОСОБА_2 для виконання, яка останнім не оскаржувалась та на даний час не виконана.

Відповідно до ч. 1 ч. 41 ЗУ «Про виконавче провадження» (що діяв у редакції на час виникнення спірних відносин) до складу коштів виконавчого провадження входять кошти виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому ст. 28 цього закону.

Так, ч. 1 ст. 28 цього закону визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У зазначеному розмірі виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Аналізуючи наведені норми закону, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність в діях державного виконавця порушень вимог ЗУ «Про виконавче провадження» при стягненні виконавчого збору. Твердження заявника про порушення його конституційних прав через неправильне застосування судом матеріальних норм не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, оскільки ґрунтуються на невірному та довільному тлумаченні скаржником положень правових норм. Зокрема, ЗУ «Про виконавче провадження» не містить прямих норм, які зобов'язують державного виконавця стягувати виконавчий збір виключно у національній валюті, а тому, стягуючи виконавчий збір у розмірі 10 % від суми боргу у доларах США, державний виконавець діяв у межах своїх повноважень, про що правильно зазначив районний суд.

Не беруться до уваги доводи апеляційної скарги про завищену суму гривневої частини стягнення, оскільки таки доводи скаржника спростовуються матеріалами виконавчого провадження, що досліджувалось апеляційним судом. В матеріалах справи наявні лише квитанція від 19 травня 2016 року про сплату ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 1444,02 грн на користь Корюківської ОДПІ, які були стягнуті на підставі вимоги податкового органу від 20 листопада 2015 року (а.с. 65, 112). Також заявником 03 січня 2014 року були сплачені адміністративний штраф у сумі 510 грн та 34,41 грн судового збору, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 79, 80). Жодних інших доказів на підтвердження добровільної сплати відповідних сум за виконавчими документами ОСОБА_2 ні районному суду, ні суду апеляційної інстанції не надано.

Державним виконавцем враховані всі сплачені боржником та пред'явлені до ВДВС суми коштів і, як підсумок винесено постанови про завершення виконавчого провадження про стягнення відповідних сум, що також надані державним виконавцем на спростування доводів апеляційної скарги. Отже, доводи ОСОБА_2 про те, що суб'єктом оскарження не враховані сплачені ним у добровільному порядку суми коштів, спростовуються матеріалами цивільної справи.

Крім того, не підтверджені належними доказами доводи заявника про безпідставність стягнення з нього штрафів у справах про адміністративні правопорушення у зв'язку з пропуском пред'явлення виконавчих документів до виконання.

Так, згідно постанов в справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, а саме: 21 вересня 2010 року - у розмірі 680 грн, 02 листопада 2011 року - у розмірі 680 грн, 23 грудня 2011 року - у розмірі 510 грн та 14 лютого 2012 року - у сумі 510 грн (а.с. 126, 132, 138, 120).

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час винесення вказаних постанов) постанови судів у справах про адміністративні правопорушення можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох місяців. Пропуск встановленого строку пред'явлення документів до виконання може бути підставою лише відмови у відкритті виконавчого провадження (п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону).

Як вбачається з відміток державного виконавця на вищевказаних постановах, виконавчі документи були звернуті до виконання у встановлений законом строк і лише повертались органу, який видавав виконавчий документ, що, в свою чергу, свідчить про дотримання порядку відкриття виконавчого провадження. Крім цього, ОСОБА_2 вказані постанови про відкриття виконавчого провадження не оскаржувались у встановленому законом порядку і на час розгляду справи є чинними.

Посилання заявника на закінчення вказаних виконавчих проваджень 15 квітня 2014 року також є необґрунтованими і не узгоджуються з матеріалами справи. Дійсно, постановами від 15 квітня 2014 року на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі провадження з примусового виконання постанов у справі про адміністративне правопорушення від 21 вересня 2010 року, 02 листопада 2011 року, 23 грудня 2011 року та 14 лютого 2012 року були закінчені (а.с. 124, 130, 136, 118), проте, постановами державного виконавця від 17 квітня 2014 року постанови про закінчення виконавчого провадження від 15 квітня 2014 року були скасовані (а.с. 123, 129, 135, 117).

Отже, викладені у скарзі доводи спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається факт здійснення державним виконавцем всіх визначених законом необхідних дій щодо виконання виконавчих документів. З наданих апеляційному суду відомостей з автоматизованої системи виконавчих проваджень щодо виконавчих проваджень відносно ОСОБА_2 вбачається, що на даний час виконавчі провадження з примусового виконання постанов про накладення адміністративних стягнень є відкритими та незакінченими.

Постановою від 27 травня 2017 року начальником відділу Корюківського РВ ДВС ГТУЮ у ЧО Левченком М.О. на підставі ст.ст. 68-70 ЗУ «Про виконавче провадження» було звернуто стягнення на доходи ОСОБА_2, який отримує дохід у ПАТ «Семенівський райагротехсервіс», та постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника у розмірі 50 % до виплати загальної суми боргу 41223,83 долари США та 12259,64 грн (а.с. 4-5).

Згідно ч. 1 ст. 68 ЗУ «Про виконавче провадження» (в чинній редакції) стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Приписами ст. 70 Закону визначено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю особи, у зв'язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.

Аналізуючи наведені норми та вивчивши обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що зведене виконавче провадження № 47690437, створене 06 березня 2015 року, об'єднує ряд виконавчих проваджень щодо одного боржника ОСОБА_2 та декількох стягувачів, а тому накладене стягнення на заробітну плату у розмірі 50 % не суперечить вимогам законодавства про виконавче провадження.

Інші викладені ОСОБА_2 у клопотанні до апеляційного суду обставини незаконності, на його думку, судових рішень, за якими проводиться стягнення (а.с. 74-77), не були доводами скарги і предметом розгляду суду першої інстанції, а отже не можуть бути предметом апеляційного розгляду і не є підставами для скасування правильного по суті судового рішення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах права, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального права, і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Корюківського районного суду від 31 серпня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: