Справа № 340/196/17
Провадження № 22-ц/779/1511/2017
Головуючий у 1 інстанції Бучинський А. Б.
Суддя-доповідач Девляшевський
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.,

секретаря: Мельник О.В.,

з участю: позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Єврокар Україна» про захист прав споживачів, визнання недійсним договору фінансового лізингу та повернення коштів, за апеляційною скаргою ТзОВ «Єврокар Україна» на рішення Верховинського районного суду від 01 серпня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ТзОВ «Єврокар Україна» з позовом про захист прав споживачів, визнання недійсним договору фінансового лізингу та повернення коштів. Позовні вимоги мотивував тим, що більшість умов договору фінансового лізингу №761, укладеного між сторонами 27.03.2017 року, є несправедливими, не відповідають діючому законодавству та порушують принципи добросовісності, розумності, справедливості та рівності сторін. Крім того, вказував, що у відповідача відсутня ліцензія з надання фінансових послуг та перебування на обліку у Національній комісії, а також даний договір не був нотаріально посвідченим. А тому позивач просив визнати вищевказаний договір недійсним та стягнути на його користь 90 000 грн сплачених ним грошових коштів.

Рішенням Верховинського районного суду від 01 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Постановлено визнати договір фінансового лізингу №761 від 27.03.2017 року нікчемним та стягнути з ТзОВ «Єврокар Україна» на його користь 64 712,50 грн авансового платежу та 25 287,50 грн комісії за організацію по договору лізингу, а всього 90 000 грн. Також постановлено стягнути з ТзОВ «Єврокар Україна» на користь держави 1600 грн судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду представник ТзОВ «Єврокар Україна» подав апеляційну скаргу, у якій посилається на неповне дослідження судом істотних обставин справи та доказів, які надавались сторонами, а також на порушення судом норм чинного законодавства. Представник апелянта не погоджується із висновком суду про те, що відсутність нотаріального посвідчення договору лізингу свідчить про його нікчемність, оскільки ні нормами ЦК України, ні нормами спеціального законодавства України, що безпосередньо регулює правовідносини з фінансового лізингу, обов'язковість укладення правочину у нотаріальному порядку не встановлена. На думку апелянта, стаття 799 ЦК України може бути застосована лише в тому випадку, коли судом буде встановлено наявність укладення змішаного договору сторонами та лише у тій частині договору, що стосується безпосередньо оренди, елементи якої містяться в укладеному договорі фінансового лізингу. При цьому, судом не було враховано того, що на момент укладення оспорюваного договору фінансового лізингу у відповідача був відсутній транспортний засіб, придбання якого повинно було відбутись у майбутньому після виконання позивачем ОСОБА_1 певних умов. А тому, зазначає апелянт, даний договір не містить в собі елементи договору оренди транспортного засобу. Також апелянт вважає, що суд першої інстанції повинен був застосувати до спірних правовідносин норми спеціального законодавства, а не загального, оскільки спеціальний закон поширює свою дію лише на певні види відносин, які врегульовані в ЦК України неповно. Посилаючись на вищенаведене, а також те, що вищезазначений договір було укладено з волі позивача, представник ТзОВ «Єврокар Україна» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

В засідання апеляційного суду представник апелянта ТзОВ «Єврокар Україна» не з'явився з невідомих причин, хоч судове повідомлення було вручено завчасно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у його відсутності.

ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги заперечив. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції дійшов до висновку, що при укладенні договору фінансового лізингу, який містить елементи договору оренди та договору купівлі-продажу, сторонами не було здійснено його нотаріального посвідчення, а тому суд вважав його нікчемним. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що нікчемний правочин не потребує визнання його недійсним. З цими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з таких підстав.

Договір, укладений між сторонами, в дійсності є змішаним (ч.2 ст. 628 ЦК України), оскільки стосується транспортного засобу, який наймає фізична особа на умовах лізингу. Слід зазначити, що положення про лізинг відносяться до різновиду договорів найму, про що прямо вказано у ст.806 ЦК України. Це один з випадків найму у рамках Глави 58 Цивільного Кодексу України. Форма договору положеннями Параграфу 6 ЦК України про лізинг не врегульована, зате вона прямо визначена нормами щодо найму транспортного засобу фізичною собою. У даному випадку є і спеціальний предмет (транспортний засіб) і спеціальні суб'єкти (юридична та фізична особи), і визначені нормативні умови (найм), щодо яких обов`язкова нотаріальна форма. Тому доводи апеляційної скарги щодо необов'язковості нотаріальної форми через особливість лізингу колегія суддів відхиляє, оскільки таке тлумачення не випливає з системного розуміння норм та їх зв`язку з загальними принципами цивільного права.

Такі ж правові висновки висловлені в постановах Верховного Суду України при розгляді справ №№6-1551цс16, 6-65цс16, 6-3020цс15, 6-2766цс15. Ці постанови згідно ч.1 статті 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів та всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують. Тому підстав для скасування ухваленого в даній справі рішення немає.

Керуючись ст. ст. 307; 308; 313-315; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ТзОВ «Єврокар Україна» відхилити, а рішення Верховинського районного суду від 01 серпня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: Р.Й. Матківський

В.Д. Фединяк