ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1645/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2017 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Лужецька О.Р., розглянувши заяву позивача, ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мотор-Газ» про відшкодування майнової та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мотор-Газ» про відшкодування майнової та моральної шкоди.

17.03.2017 року позивач, ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на всі рахунки фізичної особи-підприємця ОСОБА_3; заборонити вчиняти будь-які дії у цивільно-правовій формі щодо володіння, розпорядження та відчцження будь-якого майна фізичної особи-підприємця ОСОБА_3; внести інформацію щодо заборони вчиняти будь-які дії щодо будь-якого майна, що належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3; до реєстрів електронних заяв (рухомого та нерухомого майна), оскільки невжиття таких заходів, на думку позивача може унеможливити реальне виконання рішення суду.

Згідно ч. 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у проваджені якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

В зв'язку з цим сторони та інші особи, які беруть участь у справі, судом не викликалися та не повідомлялися про розгляд заяви про забезпечення позову.

Вивчивши матеріали поданої заяви, співставивши їх вимоги у відповідності до вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даної заяви виходячи з наступного.

Відповідно до п. 7 Постанови № 9 Пленуму ВС України від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або в судовому засіданні ( залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч.2 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України).

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п. 1, 2 ч. 1, ч. 3 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, необхідно враховувати, що прийняття такого рішення доцільне лише в разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів заяви про забезпечення позову, позивачем не вказано на які семе рахунки фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 необхідно накласти арешт, не надано відповіднийх правовстановлюючих документів, які б засвідчували право власності відповідача на певне майно щодо якого поивач просить заборонити вчиняти будь-які дії.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням наведених обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись статтями 151-153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви позивача, ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мотор-Газ» про відшкодування майнової та моральної шкоди - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено сторонами до Апеляційного суду м. Києва через Дариницький районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання ними ухвали.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА