№ 308/7776/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22.09.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Придачук О.А.

за участю секретаря - Бомбушкар В.П.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа у справах дітей Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа у справах дітей Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька.

Позов обґрунтовує тим, що з 09.05.2009 року по 23.05.2012 року перебувала з відповідачем у шлюбі, який згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23.05.2012 року розірвано. Після розірвання шлюбу неповнолітній син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишився проживати з нею та перебуває на її повному матеріальному утриманні. Батько - відповідач по справі, участі у вихованні та утриманні дитини вже тривалий час не приймає та має заборгованість зі сплати аліментів. Дитина періодично має можливість тимчасово їздити за кордон з метою культурного та естетичного і морального розвитку, відвідувати цікаві та красиві місця за кордоном, що позитивно впливає на її духовний розвиток. Проте отримати від відповідача дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон позивач немає можливості у зв»язку з його небажанням та ігноруванням її прохань. При цьому неповнолітній син часто хворіє, потребує оздоровлення за кордоном, про що відомо і відповідачу, але фактично йому до сина байдуже. Відповідач значну частину часу сам перебуває за кордоном, де працює, а тому фактично і фізично позивачка позбавлена можливості наполягати перед ним про отримання згоди на виїзд спільного сина за межі України. Позивач зазначає, що поїздка здійснюється для відпочинку, оздоровлення, культурологічного та естетичного розвитку ОСОБА_3 без мети постійного проживання за межами України, таким чином жодні права батька, встановлені чинним законодавством України, в тому числі на побачення з дитиною порушуватися не будуть.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, з підстав викладених у позові. Додала, що на її неодноразові прохання надати дозвіл на тимчасовий виїзд їхнього сина за кордон відповідач пояснює, що немає такої можливості, оскільки знаходиться за кордоном. В той же час відповідач знаходиться за кордоном вже чотири роки, що позбавляє її можливості отримати у батька дитини дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон, в той час як їхній неповнолітній син періодично маючи можливість поїхати за кордон не може цього зробити. Просила суд позов задовольнити, надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_2, до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, надати дозвіл позивачу на оформлення проїзних документів неповнолітній дитині - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди батька ОСОБА_2 до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку.

Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 02.09.2017 року, наявне в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення.

Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 30.08.2017 року, причини неявки суду не відомі.

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні, згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23.05.2012 року встановлено, що ОСОБА_1 з 09.05.2009 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, який було розірвано 23.05.2012 року.

У шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, якого згідно рішення суду залишено проживати з матір»ю.

Підставою позову позивач зазначає, те, що батько більшість часу проводить за кордоном, де працює, на її прохання про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітнього сина за кордон не реагує, що створює їй труднощі у виконанні материнських обов»язків, оскільки це позбавляє їхнього неповнолітнього сина можливості тимчасово виїхати за кордон з метою оздоровлення та розвитку.

Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків.

У відповідності до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 141 СК України визначена рівність обсягу прав і обов'язків батьків відносно дитини, незалежно від розірвання шлюбу чи проживання їх окремо від дитини.

Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і нормами міжнародного права. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними.

Особисте немайнове право на свободу пересування фізичної особи закріплене ст. 313 ЦК України.

Згідно з ч. 3 даної статті фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України, і в'їзду в Україну громадяни України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231, визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4).

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та надання дозволу на виїзд неповнолітньому за кордон без згоди батька.

Керуючись ст.313 ЦК України, ст.ст.141,157 Сімейного кодексу України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 179, 208, 209, 224, 226-228, 232, 233, 294 ЦПК України, ст.ст. 150, 164 ч. 1 п. 2, 165, 180 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2, за межі України, до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку.

Надати дозвіл матері, ОСОБА_1, без згоди батька - ОСОБА_2, оформлювати проїзні документи неповнолітній дитині ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, мешканки АДРЕСА_2 640,00 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.А. Придачук