Справа №587/1098/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Дашутін І. В.
Номер провадження 22-ц/788/1511/17 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 14 серпня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Сумської районної державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_5, Яструбинська сільська рада, Головне управління Держгеокадастру в Сумській області, про визнання незаконним і скасування розпорядження виконуючого обов'язки голови Сумської районної державної адміністрації Сумської області та визнання права користування земельною ділянкою, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що рішенням Білопільської районної ради народних депутатів від 28 червня 1991 року йому було відведено у довічне успадковуване володіння земельну ділянку загальною площею 31 га для ведення селянського (фермерського) господарства, розташованої на території Яструбинської сільської ради Сумського району Сумської області. На підставі вказаного рішення він отримав державний акт на право довічного успадковуваного володіння 31,5 га землі в межах згідно з планом землеволодіння для ведення селянського (фермерського) господарства.

19 жовтня 1994 року було створено Фермерське господарство ОСОБА_3

Спірною земельною ділянкою він користувався до 2003 року, після чого з 2004 року не здійснював обробку земельної ділянки, посилаючись на її виснажений стан та тимчасове ведення іншого виду сільськогосподарського товарного виробництва (тваринництва).

Відповідно до наказу головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 13 липня 2015 року йому було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 31 га в оренду, розташованої на території Яструбинської сільської ради Сумського району Сумської області. Проте, наприкінці вересня 2015 року він виявив, що його земельна ділянка засаджена кукурудзою невстановленими особами, а вже 10 грудня 2015 року від свого адвоката він дізнався, що розпорядженням в.о. голови Сумської районної державної адміністрації від 15 листопада 2002 року за № 481 припинено право постійного користування головою фермерського господарства ОСОБА_3 спірною земельною ділянкою у зв'язку з ліквідацією фермерського господарства. Цим же розпорядженням надано дозвіл приватному підприємцю ОСОБА_6 на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 31,5 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в довгострокову оренду строком на 20 років із земель запасу на території Яструбинської сільської ради, на підставі якого між нею та Сумською районною державною адміністрацією Сумської області було укладено договір оренди землі від 10 жовтня 2003 року.

Посилаючись на те, що розпорядження в.о. голови Сумської районної державної адміністрації Сумської області від 15 листопада 2002 року за № 481, яким припинено право користування позивача спірною земельною ділянкою, є незаконним, так як станом на момент прийняття цього документа відомості про припинення діяльності Фермерського господарства ОСОБА_3 ще не були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Земельний кодекс України на той момент не містив такої підстави для припинення права користування земельною ділянкою, як ліквідація фермерського господарства, а також на те, що земельна ділянка була надана у довічне успадковуване володіння йому, як фізичній особі, а не голові фермерського господарства, ОСОБА_3 просив суд визнати незаконним і скасувати вказане розпорядження в.о. голови Сумської районної державної адміністрації Сумської області та визнати за ним право користування вказаною земельною ділянкою.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 14 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вказане рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні помилково послався на ст. 27 ЗК Української РСР в редакції від 18 грудня 1990 року за № 561-ХІІ, якою була передбачена така підстава припинення права користування земельною ділянкою, як припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства, оскільки станом на момент прийняття оскаржуваного розпорядження в.о. голови Сумської райдержадміністрації норми вказаного Земельного кодексу Української РСР вже втратили чинність.

Крім того, позивач стверджує, що він не брав участі у судових засіданнях господарського суду щодо визнання Фермерського господарства ОСОБА_3 банкрутом, повісток про виклик до суду та судових рішень з цього приводу не отримував, а відомості щодо припинення діяльності ФГ ОСОБА_3 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань були відсутні до 2016 року, тому був впевнений, що ФГ ОСОБА_3 є зареєстрованою юридичною особою, у зв'язку з чим, на його думку, безпідставним є висновок суду першої інстанції про те, що позивач знав про припинення діяльності фермерського господарства, але пропустив строк звернення до суду з даним позовом без поважних причин.

В апеляційній скарзі також йдеться і про те, що оскільки спірна земельна ділянка знаходилась у ОСОБА_3 у користуванні, тому вона не входила до складу земель фермерського господарства, у зв'язку з чим суд першої інстанції помилково пов'язав припинення діяльності юридичної особи ФГ ОСОБА_3 з припиненням права користування фізичною особою ОСОБА_3 цією земельною ділянкою. При цьому, позивач зауважує, що посилання в рішенні суду на невикористання ним спірної земельної ділянки більше 13 років не було предметом доказування в суді першої інстанції та не було підставою припинення права користування цією земельною ділянкою згідно з оскаржуваним розпорядженням, отже, є помилковим.

Крім того, на думку позивача, не відповідає нормам земельного законодавства України і висновок суду про те, що державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею є тимчасовим документом, який підлягає обміну, оскільки у ОСОБА_3 не існує обов'язку перереєстрації права користування земельною ділянкою або правовстановлюючого документа.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_7 про задоволення апеляційної скарги, представника відповідача Сумської районної державної адміністрації Бороденко В.М. та представника третьої особи ОСОБА_5 ОСОБА_9 про залишення рішення суду без змін, пояснення представника третьої особи Головного управління Держгеокадастру в Сумській області Мачули А.А. про розгляд справи відповідно до вимог закону, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням сьомої сесії двадцять першого скликання Білопільської районної ради народних депутатів від 28 червня 1991 року ОСОБА_3 відведено у довічне успадковуване володіння земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства із земель сільськогосподарського призначення колгоспу «Україна» площею 8,0 га та із земель запасу площею 23,0 га, а всього загальною площею 31,0 га, яка розташована на території Яструбинської сільської ради Білопільського району Сумської області (а.с. 14).

На підставі вказаного рішення 03 квітня 1992 року позивачу було видано державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею площею 31,5 га в межах згідно з планом землеволодіння для ведення селянського (фермерського) господарства (а.с. 15-18).

Згідно з даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 19 жовтня 1994 року була проведена державна реєстрація Фермерського господарства ОСОБА_3 (скорочена назва - ФГ ОСОБА_3) (а.с. 73-77).

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 29 грудня 2001 року ліквідовано селянське (фермерське) господарство ОСОБА_3, як юридичну особу, хоча запис про державну реєстрацію припинення вказаної юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено лише 21 вересня 2016 року (а.с. 72, 73-77).

Розпорядженням в.о. голови Сумської районної державної адміністрації від 15 листопада 2002 року за № 481 з посиланням на ліквідацію фермерського господарства ОСОБА_3 відповідно до ухвали Господарського суду Сумської області від 29 грудня 2001 року було припинено право постійного користування головою фермерського господарства ОСОБА_3 земельною ділянкою загальною площею 31,5 га ріллі та передано ту земельну ділянку до земель запасу на території Яструбинської сільської ради (а.с. 13).

Цим же розпорядженням надано дозвіл приватному підприємцю ОСОБА_6 на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 31,5 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в довгострокову оренду строком на 20 років із земель запасу на території Яструбинської сільської ради Сумського району Сумської області, на підставі якого 10 жовтня 2003 року між Сумською районною державною адміністрацією Сумської області та ОСОБА_5 було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки (а.с. 21-22, 90, 91).

10 червня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до головного управління Держгеокадастру у Сумській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 7 років та розміром орендної плати у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки, орієнтовною площею 31,00 га, для ведення фермерського господарства, яка розташована за межами населеного пункту на території Яструбинської сільської ради Сумського району Сумської області, що межує з фермерським господарством ОСОБА_11 та АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 (а.с. 19).

Наказом головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 13 липня 2015 року надано дозвіл ОСОБА_3 на розроблення (з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 31,00 га в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (рілля) для ведення фермерського господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Яструбинської сільської ради Сумського району Сумської області (а.с. 20).

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції послався на його необґрунтованість та на пропуск строку позовної давності.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Виходячи з вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 6 Земельного кодексу Української РСР від 18 грудня 1990 року № 561-ХІІ, (який був чинним станом на момент прийняття рішення Білопільською районною радою народних депутатів від 28 червня 1991 року про надання у довічне успадковуване володіння земельної ділянки позивачу) у довічне успадковуване володіння земля надається громадянам Української РСР для: ведення селянського (фермерського господарства); ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель; садівництва; дачного і гаражного будівництва; традиційних народних промислів; у разі одержання у спадщину жилого будинку або його придбання.

Порядок успадковування права володіння земельною ділянкою визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Порядок надання державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею та його форма були затверджені Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 березня 1991 року № 889-ХІІ «Про форми державних актів на право володіння або користування землею і Положення про порядок надання і вилучення земельних ділянок».

Підпунктом другим пункту 5 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562-ХІІ «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» визначалось, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Пунктом 8 Постанови Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2200-ХІІ «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» встановлено, що громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до Земельного кодексу України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 визначено, що Земельним кодексом Української РСР від 18 грудня 1990 року запроваджено нову форму володіння землею: довічне успадковуване володіння, яке надавалося громадянам, зокрема, для ведення селянського (фермерського) господарства. Земельний кодекс України в редакції від 13 березня 1992 року закріпив право колективної і приватної власності громадян на землю, зокрема право громадян на безоплатне одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства тощо (стаття 6). Громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства із земель, що перебувають у державній власності, земля надавалася у постійне користування (без заздалегідь установленого строку), а для городництва, сінокосіння, випасання худоби, ведення селянського (фермерського) господарства - у тимчасове користування (короткострокове - до трьох років і довгострокове - від трьох до двадцяти п`яти років) (стаття 7). Проте, чіткого розмежування випадків, коли земельні ділянки можуть надаватися у користування для ведення селянського (фермерського) господарства, а коли - в оренду, в цьому кодексі не здійснено.

Це свідчить про те, що поряд із впровадженням приватної власності на землю громадянам, на їх вибір, забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. При цьому, в будь-якому разі виключалась як автоматична зміна титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв`язку з непереоформленням правового титулу.

Відповідно до положень статті 141 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ (в редакції, чинній станом на момент прийняття оскаржуваного розпорядження в.о. голови Сумської районної державної адміністрації Сумської області від 15 листопада 2002 року № 481) підставами припинення права користування земельною ділянкою є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року за № 7, вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди повинні враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 ЗК.

Аналіз наведених норм права та встановлених у справі обставин дає підстави стверджувати, що станом на момент прийняття оскаржуваного розпорядження в.о. голови Сумської районної державної адміністрації від 15 листопада 2002 року за № 481 була відсутня така підстава припинення права користування земельною ділянкою, як ліквідація фермерського господарства, у зв'язку з чим висновок суду першої інстанції про законність цього розпорядження з посиланням на ст. 27 Земельного кодексу Української РСР від 18 грудня 1990 року за № 561-ХІІ не ґрунтується на нормах закону, так як норми цього Земельного кодексу на той час вже втратили чинність.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що помилковою є вказівка суду першої інстанції на те, що державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею є тимчасовим документом, який підлягав обміну до 15 березня 1994 року, з огляду на те, що рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року за № 5-рп/2005 положення пункту 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення, а також положення пункту 6 Постанови Верховної Ради України «Про земельну реформу» від 18 грудня 1990 року № 563-ХІІ, з наступними змінами, в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та такими, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно вище зазначеного.

Крім того, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що оскільки земельна ділянка надавалась позивачу для ведення селянського (фермерського) господарства, то після припинення юридичної особи фермерське господарство ОСОБА_3 користуватися тією земельною ділянкою неможливо, так як, виходячи з положень ст. 9 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20 грудня 1991 року № 2009-ХІІ (який був чинним на момент реєстрації та діяльності Фермерського господарства ОСОБА_3) спірна земельна ділянка надавалась ОСОБА_3, як фізичній особі, і тільки після цього було зареєстровано фермерське господарство. Отже, на думку колегії суддів, у разі припинення фермерського господарства, як юридичної особи, користуватись вказаною земельною ділянкою має право фізична особа, на ім'я якої був виданий державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею, тобто, ОСОБА_3, у зв'язку з чим доводи апеляційної скарги з цього приводу заслуговують на увагу.

Щодо висновку суду першої інстанції про пропуск позивачем позовної давності для звернення до суду з даним позовом, то колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про те, що станом до грудня 2015 року позивач знав або повинен був знати про наявність оскаржуваного розпорядження в.о. голови райдержадміністрації, ураховуючи, що в матеріалах справи відсутні дані про отримання ним копії ухвали Господарського суду Сумської області від 29 грудня 2001 року щодо ліквідації селянського (фермерського) господарства ОСОБА_3, як юридичної особи, а відомості про державну реєстрацію припинення ФГ ОСОБА_3 були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань лише 21 вересня 2016 року. Крім того, під час вирішення Яструбинською сільською радою Сумського району Сумської області питання про вилучення земельної ділянки площею 31,5 га у селянського (фермерського) господарства ОСОБА_3 і переведення її до земель запасу сільської ради останній присутнім не був, що відображено у протоколі засідання четвертої сесії двадцять четвертого скликання Яструбинської сільської ради Сумського району Сумської області від 28 вересня 2002 року (а.с. 78-83).

З урахуванням зазначеного, колегія суддів також погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наведеного.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що права та законні інтереси позивача щодо довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою порушені, тому підлягають захисту у визначений ним спосіб, а саме: шляхом визнання незаконним та скасування розпорядження в.о. голови Сумської районної державної адміністрації Сумської області від 15 листопада 2002 року № 481 «Про надання та вилучення земельних ділянок», у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції в зазначеній частині необхідно скасувати і постановити нове, яким вказану позовну вимогу задовольнити.

В той же час, на думку колегії суддів, не підлягає задоволенню позовна вимога про визнання за позивачем, як за фізичною особою, права користування спірною земельною ділянкою на підставі державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею, так як виходячи з положень ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З матеріалів справи вбачається, що державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею за НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_3, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за № 11, не визнаний недійсним в установленому законом порядку та не скасований.

Крім того, як підкреслив Конституційний Суд України у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, автоматична зміна титулів права на землю не допускається. Отже, ураховуючи, що чинним Земельним кодексом України не передбачено право довічного успадковуваного володіння землею, право на яке позивач набув за час дії Земельного кодексу Української РСР від 18 грудня 1990 року, який, до того ж, не втратив наданого раніше права користування спірною земельною ділянкою, тому відсутні підстави для визнання за ним права користування на вказану земельну ділянку.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на обставини того, що у задоволенні вказаної позовної вимоги, тобто, щодо визнання за позивачем права користування цією земельною ділянкою, судом першої інстанції було відмовлено, але з інших, помилкових підстав.

За таких обставин, коли рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з'ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому його необхідно скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, яким визнати незаконним та скасувати розпорядження в.о. голови Сумської районної державної адміністрації Сумської області від 15 листопада 2002 року № 481, а у задоволенні позовної вимоги щодо визнання права користування земельною ділянкою необхідно відмовити з інших, ніж зазначив суд першої інстанції, підстав.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 88 ЦПК України.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що апеляційним судом задоволено одну немайнову вимогу про визнання незаконним та скасування розпорядження голови райдержадміністрації, тому позивачу підлягають відшкодуванню понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви в сумі 551 грн. 20 коп. (1378 грн. * 0,4), а також за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 606 грн. 32 коп. (551,20 грн. * 110%), які підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2; 309 ч.1 п.п.1, 3, 4; 314 ч.2; 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 14 серпня 2017 року в даній справі скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження в.о. голови Сумської районної державної адміністрації Сумської області від 15 листопада 2002 року за № 481 «Про надання та вилучення земельних ділянок».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Сумської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 551 грн. 20 коп. та за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 606 грн. 32 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -