Справа № 196/189/17
№ провадження 2/196/169/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року смт. Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Зубій А.В.

при секретарі Дорошенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маїсадур Семанс Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Представник ТОВ "Маїсадур Семанс Україна" Кисличний Ю.М. звернувся в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1, в якому просить: 1.Поновити термін позовної давності за позовом про стягнення заборгованості за Договором. 2.Стягнути з відповідача заборгованість за Договором в сумі 38050,00 грн. 3.Стягнути з відповідача суму інфляційних нарахувань та пені в розмірі 82059,11 грн. 4.Стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору.

На обґрунтування своїх вимог у позовній заяві позивач вказав, що 24 жовтня 2013 року між ТОВ "Маїсадур Семанс Україна" та ОСОБА_1 було укладено договір № 1/24/10/13, у відповідності до п.1.1 якого одна сторона (Продавець) зобов'язується передати у власність (Покупця) відходи калібровки кукурудзи насипом, а Покупець зобов'язується прийняти цей Товар і сплатити за нього певну грошову суму коштів, в порядку та на умовах, передбачених цим Договором.

Предметом вказаного вище Договору є товар, який є у Продавця на момент укладання цього Договору, а саме відходи калібровки кукурудзи.

За таких умов вважає, що сторони дійшли згоди, що у відповідності до п.2.1. Договору об'єм товару по договору, ціна та загальна вартість товару на момент укладення цього Договору (досягнення усіх істотних умов та його підписання Сторонами) вказується у специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору. На виконання Договору Покупцеві було передано 69400.000 кг відходів калібровки кукурудзи, що підтверджується видатковою накладною № від 11 грудня 2013 року та специфікацією № 1 до договору № 1/24/10/13 на загальну суму 52050,00 грн.

Тому, п.2.4 вказаного вище договору передбачено, що Покупець зобов'язаний оплатити Продавцеві у безготівковій формі повну ціну переданого Товару в строки та в порядку, передбаченому цим договором.

Отже, на його думку, сторони дійшли згоди про те, що продаж товару Покупцю здійснюється без розстрочення платежу, а тому на момент укладення цього договору, тобто досягнення згоди щодо всіх істотних умов та його підписання, Покупець зобов'язаний повністю оплатити товар, сплативши на користь Продавця грошову суму коштів в розмірі 52050,00 грн. Таким чином, кожна із Сторін, уклавши вказаний вище договір, взяла на себе зобов'язання, а саме Продавець передати товар у власність, а Покупець оплатити його в порядку та на умовах, визначеним вище Договором.

Покупець на підставі Договору здійснив часткову оплату за поставлений товар 23.12.2013 року у розмірі 11000,00 грн. та 30.12.2013 року 3000,00 грн., загальна сума перерахованих коштів складає 14000,00 грн.

Крім того посилається на те, що підписавши видаткову накладну № від 11/12/2013 року, Покупець засвідчив ту обставину, що жодних претензій до Продавця стосовно недоліків, кількості, ціни та якості товару останній не має. Таким чином, Продавець зі свого боку виконав покладені на нього договором зобов'язання в частині продажу та передання Покупцю товару, в порядку та на умовах, передбачених Договором, в кількості та за якістю, що відповідає звичайним вимогам, що ставляться до такого роду товарів.

Проте, Покупець не виконав належним чином свої грошові зобов'язання, які передбачені п.1.1 цього Договору та специфікації № 1 до даного Договору, та не перераховував повністю грошову суму коштів в розмірі 52050,00 грн. без ПДВ в рахунок ціни товару, внаслідок чого виникла заборгованість по оплаті за проданий товар, а саме: 38050,00 грн.

Вказує, що відповідно до Договору та видаткової накладної № від 11.12.2013 року Покупець зобов'язаний був сплатити повну вартість за поставлений товар, шляхом перерахування на користь Продавця грошової суми коштів у розмірі 52050,00 грн. до 11 грудня 2013 року.

Однак, Покупець не виконав покладені на нього договором грошові зобов'язання та не сплатив вказаної вище суми коштів в рахунок повної оплати за придбаний товар, внаслідок чого на момент звернення з цим позовом до суду виникла заборгованість в розмірі 38050.00 грн.

09.02.2017 року за вих. № 8 Покупцю була направлена претензія № 8 від 08.02.2017 р. щодо сплати заборгованості по Договору у розмірі 38050,00 грн. На момент звернення до суду відповіді від Покупця не було надано, та вимоги не задоволені в добровільному позасудовому порядку.

Посилається на те, що у відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Також, як передбачено ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ч.1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Також, у відповідності до ч.2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Більш того, ч.3 ст. 692 ЦК України передбачено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

При таких обставинах, з наведених актів цивільного законодавства України, на його думку, випливає обов'язок покупця оплатити товар за ціною, на умовах, в строк та в порядку, передбаченому Договором купівлі-продажу, після прийняття товару, а продавець має право вимоги від покупця оплати товару, у разі прострочення такої оплати покупцем.

Крім того, посилається на приписи ч. 5 ст.261 ЦК України, якою передбачено, що початок перебігу позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання.

Стверджує, що Покупець навмисно затягував термін позовної давності, чим зволікав умови Договору в питанні своєчасного розрахунку за отриманий товар. На вимогу Продавця Покупець протягом 2016 року чотири рази приїжджав на завод у с. Могилів з обіцянками про повний розрахунок по виниклому боргу за Договором, що підтверджує витягом із журналу відвідування по заводу, але повністю розрахуватися по заборгованості не мав наміру, тим самим затягував термін та заводив в оман Продавця.

В результаті цього Продавцем було направлено письмову вимогу про термінове погашення заборгованості по Договору, яку Покупець особисто отримав під розписку через відділення пошти.

За умовами Договору, Продавець зобов'язувався поставити Покупцеві визначений у специфікації до цього договору товар, а Покупець взяв на себе зобов'язання прийняти у Продавця цей товар та оплатити його.

Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

За загальним правилом зобов'язання припиняється на підставах, встановлених Договором або законом (стаття 598 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм, на його погляд, визначає, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов'язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору. Факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від невиконання нею свого обов'язку по погашенню заборгованості за Договором.

В судове засідання представник позивача Кисличний Ю.М. не з'явився, надіслав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, свої раніше надіслані на адресу суду заперечення проти позову підтримує в повному обсязі. Заперечуючи проти позовних вимог посилається на те, що як встановлено Договором № 1/24/10/13, що був укладений між ним та позивачем 24 жовтня 2013 року, обсяг товару, а також його ціна і вартість зазначені в Специфікації, невід'ємній частині Договору (п. 2.1 Договору). Але всупереч твердженню позивача, пунктом 2.4 Договору передбачена лише «Форма оплати - безготівкова, банківський переказ», а не його обов'язок сплатити водночас всю суму 52050 грн., яка зазначена у видатковій накладній № від 11.12.2013 року. Оскільки: - згідно п. 3.1 Договору поставка Товару здійснювалася партіями автомобільними нормами, - а порядок і терміни оплати (у відповідності до п. 2.3 Договору) узгоджувалися сторонами під час підписання кожної додаткової угоди до цього Договору.

В зв'язку з тим, що Товар, визначений у видатковій накладній № від 11.12.2013 року, як відходи калібровки кукурудзи, відпускався йому партіями і не в один день, то після кожної події отримання ним Товару, він здійснював оплату тільки об'єму отриманого Товару. І саме на суму 38050,00 грн., яку позивач незаконно виставляє йому як борг, відходи калібровки кукурудзи він не отримував.

Тобто, по Договору № 1/24/10/13 від 24.10.2013 року, на його думку, саме позивач не виконав в повному обсязі взятих на себе зобов'язань.

Вказує, що додатковим доказом добросовісності виконання ним Договору є і той факт, що позивачем уже у 2015 році, а саме 06 жовтня, був укладений з ним аналогічний Договір № 1/06/10/2015, що підтверджує і сам позивач, зазначивши хід його виконання в Акті звірки взаєморозрахунків від 01 лютого 2017 року. Якби за ним залишався борг перед позивачем за 2013 рік, то ним би не був підписаний новий Договір із внесенням до його змісту пункту 2.4, що встановлював післяплату вартості отриманого Товару на протязі 3-х банківських днів.

Окрім того посилається на те, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 7.1 Договору визначено, що діє він до 30 грудня 2013 року.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сплив строку виконання за Договором № 1/24/10/13 від 24.10.2013 року почався 31 грудня 2013 року. На момент подачі позовної заяви до суду трьохрічний строк, в межах якого позивач міг звернутися до суду, на його переконання, закінчився.

Додатково зазначив, що надані позивачем копії сторінок Журналу відвідування підтверджують той факт, що він декілька разів мав зустрічі з керівництвом ТОВ "Маїсадур Семанс Україна" з метою укладення Договору на 2017 рік.

Зважаючи на вищевикладене, керуючись ст.ст. 60 ч.1, 128 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, абз.1 ч.5 ст.261 ЦК України, просив застосувати загальну позовну давність та відмовити ТОВ "Маїсадур Семанс Україна" в задоволенні позову.

Перевіривши справу, вивчивши надані сторонами документи, з'ясувавши правову позицію сторін, перевіривши їх доводи, даючи оцінку доказам у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню повністю, з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2013 року між ТОВ "Маїсадур Семанс Україна" та ОСОБА_1 було укладено договір № 1/24/10/13 на строк до 30.12.2013 року, у відповідності до п.1.1 якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупця на умовах FCA склад Продавця - с.Могилів (Царичанський р-н, Дніпропетровська обл.) відходи калібровки кукурудзи насипом (Товар), а Покупець зобов'язується прийняти цей Товар і оплачувати його у відповідності з платіжними умовами договору (а.с.7).

На виконання Договору Покупцеві було передано 69400.000 кг відходів калібрування кукурудзи, що підтверджується видатковою накладною № від 11 грудня 2013 року (а.с.13) та Специфікацією № 1 до Договору № 1/24/10/13 на загальну суму 52050,00 грн. (а.с.8).

Проте, Покупець не виконав належним чином свої грошові зобов'язання, які передбачені п.1.1 цього Договору та Специфікацією № 1 до даного Договору, та не перерахував повністю грошову суму коштів в розмірі 52050,00 грн. без ПДВ в рахунок ціни товару, внаслідок чого виникла заборгованість по оплаті за проданий товар в розмірі 38050,00 грн.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За ст.530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до положень ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється у три роки.

У тексті укладеного сторонами договору не оговорено якогось іншого строку позовної давності. Отже, в цих правовідносинах діє загальний строк позовної давності.

Згідно ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Статтею 266 ЦК України визначено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачем в даній справі ОСОБА_1 ще до початку розгляду справи по суті було заявлено про застосування судом строку позовної давності відповідно до вимог ст. 267 ЦК України.

Відповідно до п.7.1. Договір № 1/24/10/13 від 24 жовтня 2013 року, укладений між ТОВ "Маїсадур Семанс Україна" та ОСОБА_1 набирає законної сили з моменту його підписання сторонами і діє до 30.12.2013 року (а.с.7).

Отже, 31 грудня 2013 року є початком перебігу позовної давності, тобто строку, у межах якого ТОВ "Маїсадур Семанс Україна" має звернутись з позовом до суду за захистом свого порушеного цивільного права у судовому порядку.

Позивач із зазначеним позовом звернувся до суду 27.02.2017 року, тобто через три роки і майже два місяці після настання у позивача права вимоги та обізнаності про порушення своїх прав, а, отже, після спливу трирічного строку звернення до суду (позовної давності), та відповідачем заявлене клопотання про застосування позовної давності.

Представником позивача при подачі позовної заяви до суду заявлялося клопотання про поновлення строку позовної давності з посиланням на те, що покупець навмисно затягував термін позовної давності, чим зволікав умови Договору в питанні своєчасного розрахунку за отриманий товар. На вимогу Продавця Покупець протягом 2016 року чотири рази приїжджав на завод у с. Могилів з обіцянками про повний розрахунок по виниклому боргу за Договором, що підтверджує витягом із журналу відвідування по заводу, але повністю розрахуватися по заборгованості не мав наміру, тим самим затягував термін та заводив в оман Продавця. В результаті цього, Продавцем було направлено письмову вимогу про термінове погашення заборгованості по Договору, яку Покупець особисто отримав під розписку через відділення пошти.

Проте, у своїх письмових запереченнях відповідач зазначив, що надані позивачем копії сторінок журналу відвідування підтверджують лише той факт, що він (відповідач) декілька разів мав зустрічі з керівництвом ТОВ "Маїсадур Семанс Україна" з метою укладення нового Договору на 2017 рік.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, єдина претензія на адресу відповідача щодо сплати заборгованості по Договору в розмірі 38050,00 грн. була надіслана позивачем 09.02.2017 року (а.с.14-16), тобто, також після спливу трирічного строку після настання у позивача права вимоги та обізнаності про порушення своїх прав.

Посилання позивача на те, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов'язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору (так як зобов'язання згідно зі ст. 599 ЦК України припиняються належним виконанням), на переконання суду є неправильним, оскільки зазначене положення закону враховується за умови не пропущення строку позовної давності, а строк дії договору зазначений саме до 30 грудня 2013 року.

Отже, за викладених вище обставин, всупереч вимогам ст.ст. 15, 15-1, 30 ЦПК України, позивач не надав достатніх та беззаперечних доказів в частині наявності правових підстав для переривання строків позовної давності чи поважності причин її пропуску, а також не надав доказів укладення договору про збільшення позовної давності. Жоден із документів, наданих позивачем на обґрунтування своєї заяви про поновлення терміну позовної давності, не свідчить про те, що він не мав можливості звернутися до суду за захистом своїх прав в межах строку позовної давності.

Таким чином, на переконання суду, в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку з пропуском строків позовної давності.

У зв'язку з відмовою у позові повністю, відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215, 218, ЦПК України, на підставі ст.ст. 257, 259, 261, 267 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Маїсадур Семанс Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Царичанський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні - в той же строк з дня отримання ними копії рішення.

Суддя А.В. ЗУБІЙ