У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного

суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу "Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної ради про стягнення моральної шкоди -

в с т а н о в и л а :

28 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до КЗ «РОКЛ» про стягнення моральної шкоди.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Комунального закладу «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради на користь ОСОБА_1 3000 ( три тисячі ) у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Комунального закладу «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради на користь ОСОБА_1 551 грн. 20 коп. у відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що визначаючи розмір моральної шкоди, суд не врахував конкретні обставини справи, а саме бездоганну роботу ОСОБА_1 протягом тривалого часу, характер порушення його прав, тяжкість та істотність вимушених змін у житті після незаконного звільнення, зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, а також строку, необхідного позивачу для відновлення своїх трудових прав.

Крім того, в рішенні суд не навів відповідних мотивів щодо розміру відшкодування моральної шкоди.

Просить рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2017 року змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача 120 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В запереченні на апеляційну скаргу КЗ «РОКЛ»просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 23 березня 2016 року визнано незаконним та скасовано наказ КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня» від 12 березня 2015 року № 44-ос про звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря ультразвукової діагностики на підставі ч.3 ст.40 КЗпП України, поновлено позивача на посаді лікаря ультразвукової діагностики КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня» з 12 березня 2015 року та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 березня 2015 року по 01 лютого 2016 року в розмірі 31877,04 грн.

Вказані кошти з вирахуванням обов'язкових платежів та заборгованості по аліментах були перераховані на рахунок позивача 6 травня 2016 року, про що свідчить виписка по рахунку від 17 червня 2016 року.

У виплаті заробітної плати за період з 02 лютого 2016 року по 23 березня 2016 року позивачу КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня» було відмовлено з мотивів відсутності відповідних вказівок у рішенні суду, що вбачається з листа КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня» № 742/01-09/16 від 2 червня 2016 року.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 5 липня 2016 року з КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня» на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 5192,64 грн., який позивачу було виплачено 02 серпня 2016 року.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст.237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин ( незаконне звільнення або переведення, невиплата належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо ), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної ( немайнової ) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував норми чинного законодавства та прийшов до обґрунтованого висновку, що діями відповідача, який порушив трудові права позивача незаконним звільненням та затримкою у виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ОСОБА_1 завдана моральна шкода, яка полягає у його моральних стражданнях та необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, витрачати свій час на відновлення порушених прав.

Колегія суддів Апеляційного суду Рівненської області погоджується з таким висновком суду першої інстанції щодо стягнення та визначеного розміру моральної шкоди в сумі 3000 грн.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», позивач повинен зазначити у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення відповідного обґрунтування щодо заявлених вимог, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене без порушень норм матеріального та процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді :