УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Немировської О.В., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Заліській Г.Г., Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Київська пересувна механізована колона - 2» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Екобуд», ОСОБА_6, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Топілко ОксанаОлександрівна, про визнання недійсним правочину, витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Київська пересувна механізована колона - 2» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1, ТОВ «Екобуд», ОСОБА_7 про визнання недійсним правочину, витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності.

Свої вимоги обґрунтував тим, що ТОВ «Екобуд» є забудовником об'єкта будівництва - житлового будинку з гаражами та офісними приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1.

07.08.2009 АКБ «Київ» уклав з позивачем договір міни, відповідно до якого у власність позивача перейшли майнові права, зокрема на спірне нежиле приміщення вартістю 1 683 000,00 грн. та 12.08.2009 між вказаними сторонами підписано акт приймання-передачі до договору міни.

Позивач повідомив ТОВ «Екобуд» про факт набуття права власності на майнові права на нежиле приміщення.

01.03.2010 позивач звернувся до ТОВ «Екобуд» з вимогою передати нежитлове приміщення та підписати акти приймання-передачі (приміщення та документів), проте вимога виконана не була.

Справа № 761/23860/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/942/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Право власності на нежилі приміщення з №1 по №8 (групи приміщень №62) офіс, загальною площею 119,60 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, (Літера А) перейшло до ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності від 16.08.2010 та було передано їй на підставі акту приймання-передачі об'єкта згідно Інвестиційного контракту №030231 від 11 липня 2006 року.

Позивач зазначає, що у відповідності до вимог чинного законодавства ТОВ «Екобуд» як забудовник втратив з 25.04.2002 право на розпорядження об'єктом інвестиції, відповідно до вимог Закону України «Про інвестиційну діяльність» вказане право перейшло до ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг» як до Інвестора, яке і реалізувало власні права, зокрема на розпорядження майновими правами.

Позивач наголошував, що Інвестиційний контракт №030231 від 11.07.2006 суперечить ст.ст. 13, 41 Конституції України, ст.319 ЦК України, статтям 4, 5 та 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», а тому є недійсним.

Вважав, що нежилі приміщення вибули з власності позивача поза його волею за відплатним договором, тому у відповідності до положеньст.388 ЦК України воно може бути витребуване у добросовісного набувача Д'яченко О.Г.

Враховуючи наведене, позивач просив визнати недійсним Інвестиційний контракт №030231 (про інвестування в будівництво) від 11 липня 2006 року, укладений між ТОВ «Екобуд» та ОСОБА_1, визнати недійсним Договір купівлі-продажу нежилих приміщень від 10 вересня 2010 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_6 нежилі приміщення №1 по №8 (групи приміщень №62) офіс, загальною площею 119,60 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, (Літера А), визнати за позивачем право власності на нежилі приміщення з №1 по №8 (групи приміщень №62) офіс, загальною площею 119,60 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, (Літера А).

В судовому засіданні, яке відбулося 20.01.2016 до участі у справі було залучено в якості третьої особи ПН КМНО Топілко О.О.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недійсним Інвестиційний контракт №030231 (про інвестування в будівництво) від 11 липня 2006 року, укладений між ТОВ «Екобуд» та ОСОБА_1

Стягнуто в рівних частинах з ТОВ «Екобуд» та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київська пересувна механізована колона - 2» судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Стягнуто з ПАТ «Київська пересувна механізована колона - 2» на користь держави судовий збір в розмірі 4 628,40 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ПАТ «Київська пересувна механізована колона - 2» подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Зазначав, що суд першої інстанції не надав оцінки правомірності дії ОСОБА_1 щодо укладення з ОСОБА_6 договору купівлі-продажу нежилих приміщень.

Вказував, що позивач, як особа, яка набула право отримання у власність та оформлення за собою права власності нежилих приміщень, не надавало своєї згоди на відчуження ОСОБА_1 вказаних приміщень на користь будь-якої третьої особи, що свідчить про відчуження приміщень поза волею позивача.

Посилаючись на вищевикладене, представник ПАТ «Київська пересувна механізована колона - 2» просив заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким в цій частині позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача просила апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином за наявними в матеріалах справи адресами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 25 квітня 2002 року між ТОВ «Екобуд» та ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг» була підписана Угода №2, відповідно до умовам якої ТОВ «Екобуд» зобов'язувався за рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг» виконати дії, пов'язані з забезпеченням зведення житлового будинку з гаражами і офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 а Інвестор інвестує 88% кошторисної вартості будівництва об'єкту. Вклад Забудовника становить 12% кошторисної вартості будівництва об'єкту, що відповідає витратам Забудовника в цьому будівництві (а.с. 36-37, т. 1).

Відповідно до п.1.2 Угоди детальна характеристика Об'єкту інвестування мала бути визначена в додатку №1 після затвердження у встановленому порядку проектно-кошторисної документації.

Розподіл квартир, офісів і машино-місць між Забудовником та Інвестором проводиться згідно з додатком №2, що являється невід'ємною частиною цієї угоди (п.1.3 Угоди).

Внесення інвестицій на будівництво Об'єкту інвестором у відповідності до п.1.4 Угоди, дає йому право на отримання у власність площ квартир, офісних приміщень, кількість машино-місць автомобільних стоянок на умовах, визначених п.1.1 та п.1.3.

Умовами п.3.4.4 Угоди передбачено право Інвестора здійснювати передачу своїх прав і зобов'язань за угодою третім особам відповідно до Законодавства України.

Додатки №1 та №2 до Угоди суду надані не були.

21.04.2005 між ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг» та ТОВ «Центробуд-трейд» був укладений Інвестиційний договір №2 на будівництво нежитлових приміщень (офісів) в будинку по АДРЕСА_1 з додатковими угодами, відповідно до умов якого ТОВ «Центробуд-трейд» фінансує нежитлові приміщення в будинку за адресою: АДРЕСА_1, а саме: 544,38 кв.м. загальної площі нежитлових приміщень.

Перелік нежитлових приміщень наведено в Додатку №1 до даного Договору (а.с.38-40, т. 1).

01.03.2007 між ТОВ «Центробуд-трейд» та АКБ «Київ» був укладений Договір №1 купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого ТОВ «Центробуд-трейд» продав АКБ «Київ» майнові права на чотири нежитлових приміщення (офісів) загальною площею 544,38 кв.м., які будуються в будинку за вищевказаною адресою, а саме: приміщення №2 вісь 1-5 ряд Б-Г блок А площею 112,05 кв.м., №4 вісь 1-5 ряд ОА-Б блок А площею 122,04 кв.м., №5 вісь 5/1-9/1 блок Б площею 130,51 кв.м., №6 вісь 2/2-5/1 блок Б площею 179,78 кв.м. (а.с. 41-42, т. 1).

17.07.2007 між сторонами був підписаний акт приймання-передачі майнових прав, що свідчить про те, що стороною покупця були сплачені кошти за майнові права на нежитлові приміщення.

17.07.2007 ТОВ «Центробуд-трейд» було видано довідку за №35, якою було підтверджено, що АКБ «Київ» повністю виконав свої зобов'язання за договором від 01.03.2007 та оплатив загальну вартість об'єкту в розмірі 6 802 572,48 грн. (а.с. 43, т. 1).

Згідно п.3.5.2 Договору покупець має право після здійснення 100% оплати відповідно з п.2.2 даного Договору та до моменту введення будинку в експлуатацію відступити за згодою продавця свої права за даним договором на користь третіх осіб.

Додатковою угодою №1 від 05.01.2009 до Договору №1 купівлі-продажу майнових прав від 01.03.2007 в зв'язку з проведенням технічної інвентаризації нежитлових приміщень (офісів) були внесені зміни в п. 1.1 та 2.1 Договору від 01.03.2007 та викладено в новій редакції і зазначено наступні характеристики Об'єкта - АДРЕСА_1, зокрема: будинок 3-А, приміщення №62 на першому поверсі загальною площею 156,60 кв.м. (а.с. 44, т.1).

Розпорядженням Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації від 02.04.2008 №454 присвоєно новозбудованому блоку А житлового будинку АДРЕСА_1 поштову адресу: АДРЕСА_1

07.08.2009 між ПАТ «АКБ «Київ» та АТ «Київська пересувна механізована колона-2» був укладений Договір міни, відповідно до умов якого ПАТ АКБ «Київ» зобов'язується передати АТ «Київська пересувна механізована колона-2» у власність майнові права на нежитлове приміщення (офіс), під номером 62 на першому поверсі в будинку, що будується під номером АДРЕСА_1, загальною площею 156,60 кв.м., які належать на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав №1 від 01.03.2007, укладеного між ТОВ «Центробуд-трейд» та АКБ «Київ» та Акту приймання-передачі від 17.07.2007, та Додаткової угоди №1 від 05.01.2009, укладеної між ТОВ «Центробуд-трейд» та АКБ «Київ». (а.с. 45-48, т. 1).

На виконання вимог договору 12.08.2009 року між сторонами був підписаний акт №27 приймання-передачі до Договору міни від 07.08.2009, за яким: ПАТ «АКБ «Київ» передав АТ «Київська пересувна механізована колона-2» у власність майнові права на нежитлове приміщення (офіс), під номером 62 на першому поверсі в будинку, що будується під номером АДРЕСА_1 загальною площею 156,60 кв.м.(а.с. 49, т. 1)

Листами від 13.08.2009 за №373/9 та 09.11.2009 за №532/09/11-09 АТ «Київська пересувна механізована колона-2» повідомила ТОВ «Екобуд», ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг» про набуття права власності на спірні нежилі приміщення та просили внести відповідні зміни до реєстру власників майнових прав на нерухоме майно в будинку, що будується та оформити відповідні додаткові угоди до Інвестиційного договору №2 від 21.04.2005 та Угоди №2 від 25.04.2002 із зазначенням власником майнових прав на нежитлові приміщення АТ «Київська пересувна механізована колона-2».

Заступник генерального директора ТОВ «Екобуд» ОСОБА_1 листом від 29.09.2009 №497 повідомила АТ «Київська пересувна механізована колона-2», що між ними немає жодних договірних відносин, тому немає можливості надати інформацію з приводу їх вимог.

ТОВ «Центробуд-трейд», направивши 13.11.2009 лист ТОВ «Екобуд» та АТ «Київська пересувна механізована колона-2», підтвердив стовідсоткову оплату за спірне нежитлове приміщення та перехід права власності на них до АКБ «Київ».

11.07.2006 між ТОВ «Екобуд» та ОСОБА_1 був укладений Інвестиційний контракт №030231, за умовами якого товариство своїми силами і засобами, за рахунок залучених від інвесторів коштів, зобов'язується збудувати і передати ОСОБА_1 нежитлове приміщення №62 офісного приміщення 3 (секція А), 1-й поверх, на АДРЕСА_1 загальною площею 119,6 кв.м.

16.08.2010 між ТОВ «Екобуд» та ОСОБА_1 був підписаний Акт приймання-передачі об'єкта у власність інвестора, а саме: вбудоване нежитлове офісне приміщення №62 у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1, в секції А, перший поверх, загальною площею 119,60 кв.м. на підставі Інвестиційного контракту №030231 (про інвестування в будівництво) від 11 липня 2006 року.

16.08.2010 Головне управління комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) видало Свідоцтво про право власності на нежилі приміщення з №1 по №8 (групи приміщень №62) офіс, загальною площею 119,60 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (Літера А) на ім'я ОСОБА_1

09.09.2010 за Договором купівлі-продажу нежилих приміщень ОСОБА_1 відчужила спірні нежитлові приміщення на ім'я ОСОБА_7

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності на нежилі приміщення з №1 по №8 (групи приміщень №62) офіс, загальною площею 119,60 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (Літера А) 31.08.2010 було зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності від 16.08.2010 та 29.09.2010 зареєстровано право власності на вказані нежитлові приміщення за ОСОБА_6 на підставі Договору купівлі-продажу від 09.09.2010.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Інвестиційний контракт укладений з порушенням чинного законодавства, оскільки після виконання інвестором своїх зобов'язань за договором, забудовник втратив право розпоряджатися об'єктом інвестування. Також суд дійшов висновку про те, що інвесторами були виконані умови договору, а відтак отримали право вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва, в той час як у позивача виникло лише право на набуття права власності, а не само право власності.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях та сферах народного господарства, цінні папери, цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права.

Згідно ч. 1 ст. 5 вказаного Закону суб'єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави.

За змістом ч.1, 3, 5 ст.7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» , розміщення інвестицій у будь-яких об'єктах, крім тих, інвестування в які заборонено або обмежено цим Законом, іншими актами законодавства України, визнається невід'ємним правом інвестора і охороняється законом. За рішенням інвестора права володіння, користування і розпорядження інвестиціями, а також результатами їх здійснення можуть бути передані іншим громадянам та юридичним особам у порядку, встановленому законом. Взаємовідносини при такій передачі прав регулюються ними самостійно на основі договорів. Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

Статтею 9 Закону передбачено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладання договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності.

З урахуванням встановлених судом обставин щодо виконання ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг» своїх зобов'язань за угодою № 2 від 25.04.2002, товариство набуло право власності на проінвестовані приміщення, а відтак ТОВ «Екобуд» втратив право розпоряджатися об'єктом будівництва, що свідчить про неправомірність укладення Інвестиційного контракту від 11.07.2006.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, Інвестиційний контракт від 11.07.2006 №030231, укладений між ТОВ «Екобуд» та ОСОБА_1 суперечить вимогам ст. 203 ЦК України, а відповідно наявні підстави для визнання його недійсним, як то передбачено положеннями ст. 215 ЦК України.

Правильним є висновок суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним Договір купівлі-продажу нежилих приміщень від 10 вересня 2010 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з огляду на наступне.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 10 Постанови пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Отже, враховуючи встановлені судом підстави для визнання недійсним вищезазначеного Інвестиційного договору, вимога про визнання договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 10 вересня 2010 року є такою, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача щодо визнання за ПАТ «Київська пересувна механізована колона-2» право власності на нежилі приміщення з №1 по №8 (групи приміщень №62) офіс, загальною площею 119,60 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, (Літера А) не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Зі змісту укладеного між ПАТ «АКБ «Київ» та АТ «Київська пересувна механізована колона-2» Договір міни вбачається, що ПАТ АКБ «Київ» зобов'язується передати АТ «Київська пересувна механізована колона-2» у власність майнові права на нежитлове приміщення.

З урахуванням наведеного, визнання за позивачем права власності на спірні нежитлові приміщення на підставі судового рішення суперечать положенням ст. 331 ЦК України.

Так, у правовій позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 18.11.2015 у справі № 6-1858цс15 зазначено, що статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Виходячи з наведеного, вимоги щодо витребування приміщень з володіння ОСОБА_6 не ґрунтуються на вимогах Закону, оскільки позивач не набув права власності на спірні об'єкти.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 18.01.2017 у справі № 6-2723цс16 положення частини першої статті 216 ЦК України не можуть застосовуватись як підстави позову про повернення переданого на виконання недійсного правочину майна, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Положення статті 388 ЦК України можуть застосовуватись як підстави позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, і було відчужене третій особі за умови, що між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Таким чином, одночасне пред'явлення віндикаційного позову про витребування майна із чужого незаконного володіння (позову власника, позбавленого володіння майном, про витребування майна від його володільця) та негаторного позову про визнання правочину недійсним із застосування реституції (позову про захист права від порушень, не пов'язаних з позбавлення володіння), тобто одночасне застосування статей 216 і 338 ЦК України, є помилковим, оскільки віндикаційний і негаторний позови вважаються взаємовиключними.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог є обґрунтованим.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та обґрунтовано зробив висновок про часткове задоволення позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну Публічного акціонерного товариства «Київська пересувна механізована колона - 2» відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: