УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Маляренка А.В., СтупакО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення пені у зв'язку з несплатою аліментів та збільшення розміру аліментів на дитину, за касаційною скаргоюОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 12 жовтня 2006 року між нею та відповідачем розірвано шлюб, за період якого у них народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 серпня 2007 року з ОСОБА_5 на її користь стягнуто аліменти у розмірі 1 500 грн на сина, починаючи з 01 червня 2007 року до досягнення ним повноліття та 29 серпня 2007 року видано виконавчий лист № 2-5186/07, на підставі якого 10 вересня 2007 року відкрито виконавче провадження.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 березня 2009 року розмір стягуваних з аліментів зменшено з 1 500 грн до 300 грн.

У період з 01 червня 2007 року відповідачем було сплачено аліменти у розмірі 3 728 грн 25 коп., а саме з травня по вересень 2013 року включно, щомісячно по 745 грн 65 коп. В інший період аліменти відповідач не сплачував.

Посилаючись на те, що відповідач не сплачує аліменти, а вона не має можливості самостійно утримувати дитину, яка часто хворіє та потребує додаткових коштів на лікування, а також додаткових витрат на розвиток дитини, просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 1 216 830 грн, а також збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь з 300 грн до 2 500 грн щомісячно.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 пеню по аліментам на сина ОСОБА_6 у розмірі 16 206 грн за період з 01 липня 2007 року по 15 травня 2016 року.

Збільшено розмір аліментів, встановлених рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 березня 2009 року, що стягуються на користь ОСОБА_4на неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 300 грн щомісячно до 1 700 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до повноліття дитини.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 12 жовтня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано шлюб, за період якого у них народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 серпня 2007 року з ОСОБА_5 на її користь стягнуто аліменти у розмірі 1 500 грн на сина, починаючи з 01 червня 2007 року до досягнення ним повноліття та 29 серпня 2007 року видано виконавчий лист № 2-5186/07, на підставі якого 10 вересня 2007 року відкрито виконавче провадження.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 березня 2009 року розмір стягнутих з аліментів зменшено з 1 500 грн до 300 грн.

У період з 01 червня 2007 року відповідачем було сплачено аліменти у розмірі 3 728 грн 25 коп., а саме з травня по вересень 2013 року включно, щомісячно по 745 грн 65 коп.

Протягом тривалого часу відповідач не приймав участь у вихованні та утриманні дитини. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року ОСОБА_5 позбавлений батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_6.

У постанові Верховного Суду України № 6-2589цс15 від 16 березня 2016 року щодо застосування ст. 196 СК України викладено таку правову позицію.

Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З урахуванням правової природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

ОСОБА_4 просила стягнути пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 червня 2007 року по 15 травня 2016 року у розмірі 1 216 830 грн, однак суди правильно встановили, що наданий нею розрахунок виконано неправильно, оскільки суперечить положенням ст. 196 СК України та правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-2589цс15 від 16 березня 2016 року, яка є останньою щодо застосування ст. 196 СК України. Доказів того, що розмір пені не відповідає розміру, визначеному відповідно до методики, наведеної у постанові Верховного Суду України, позивачкою не надано.

Суд апеляційної інстанції зазначені доводи позивачки розглянув і надав правову оцінку розрахунку пені.

В іншій частині рішення судів не оскаржуються, а тому не переглядаються у касаційному порядку.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_4 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Маляренко А.В. СтупакО.В.