Провадження № 4-с/760/31/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючої - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Хілюк І.О.

представника заявника- Бороденка О.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересована особа: заступник начальника відділу Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заєць Т.І. про визнання бездіяльності незаконною та зобов»язання вчинити дії, суд

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернулася до суду зі скаргою і просить визнати незаконною бездіяльність заступник начальника відділу Печерського РВ ДВС у м. Києві Головного територіального управління юстиції м. Києва Заєць Т.І., допущену нею в ході виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого Солом»янським районним судом м. Києва 14 листопада 2016 року про поновлення її на роботі та стягнення з Інституту української мови Національної академії наук України на її користь середнього заробітку за один місяць 8 570, 95 гр.

Крім того, просить зобов»язати її винести постанову про виправлення помилки в постанові про відкриття виконавчого провадження від 18 листопада 2016 року, а саме внести до постанови відомості, зазначені в виконавчому листі, про стягнення з Інституту української мови Національної академії наук України на її користь середнього заробітку за один місяць 8 570, 95 гр.

Просить також зобов»язати її вжити заходи з примусового виконання виконавчого листа, направлені на примусове стягнення на її користь середнього заробітку за один місяць 8 570, 95 гр.

Посилається в скарзі на те, що на підставі виконавчого листа, виданого Солом'янським районним судом м. Києва 14 листопада 2016 року, було допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення її на роботі та стягнення з Інституту української мови Національної академії наук України на її користь середнього заробітку за один місяць в розмірі 8 570,95 грн.

18 листопада 2016 року заступником начальника відділу Печерського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Заєць Т.І. було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження, яка не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, а саме: не містить в собі резолютивної частини виконавчого листа щодо стягнення з боржника на її користь середнього заробітку за один місяць в розмірі 8570,95 грн.

Як наслідок такого порушення державним виконавцем не вчиняються дії, передбачені Законом, щодо примусового стягнення з боржника на її користь середнього заробітку за один місяць та не вчиняється жодних дій, направлених на виконання рішення суду в цій частині.

Враховуючи вищевикладене просить задовольнити скаргу.

Представник заявника в судовому засіданні скаргу підтримав та просив суд її задовольнити.

Зацікавлена особа в судове засідання не з»явилася, просить розглядати справу в її відсутності.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.1 Закону України « Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст.2 Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов'язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об'єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Судом встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року заявник поновлена на роботі на посаді завідувача відділом наукової термінології Інституту української мови Національної академії наук України з 16 березня 2016 року та стягнуто з відповідача на її користь середній заробіток за один місяць в розмірі 8570,95 грн.

Рішення суду в цій частині допущено до негайного виконання.

В цей же день на виконання рішення суду заявнику був виданий виконавчий лист.

Постановою заступника начальника відділу Печерського РВ ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заєць Т.І відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду.

Зі змісту постанови вбачається, що державним виконавцем відкрито виконавче провадження лише з виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Будь-яка інформація про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення на її користь середнього заробітку в межах місячного платежу за один місяць в розмірі 8570,95 грн. відповідно до рішення суду, в матеріалах виконавчого провадження, копія якого надана до суду, відсутня.

/ а.с.5 -9 /

Відповідно до ст.26 Закону України « ро виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення тощо.

Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, що визначено в ст.18.

Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.18 Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з п.7 р.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року , постанова, як окремий документ, містить такі обов'язкові реквізити:

номер виконавчого провадження;

вступну частину із зазначенням:

назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення;

найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність;

назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа;

мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову;

резолютивну частину із зазначенням:

прийнятого виконавцем рішення;

строку і порядку оскарження постанови.

З копії виконавчого листа, виданого Солом»янським арйонним судом м. Києва 14 листопада 2016 року, вбачається, що він виданий на виконання рішення суду в частині поновлення на роботі з 16 березня 2016 року та стягнення з відповідача на її користь середнього заробіток за один місяць в розмірі 8570,95 грн.

В цій частині рішення суду піддано негайному виконанню.

Постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за один місяць в розмірі 8570,95 грн. не містить, тобто не відповідає п.7 Інструкції.

Представник заявника в судовому засіданні пояснив, що він неодноразово звертався з цього приводу до заступника начальника відділу Заєць Т.І., як державного виконавця, так і до керівника органу, однак його звернення ігноруються.

Його скарга, подана до начальника відділу уже після звернення до суду, також залишилася без відповіді.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.14 ЦПК України принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування,підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для

відповідальності, встановленої законом.

Крім того, виконання рішення суду - є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз»яснено, що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Виходячи з цих обставин суд приходить до висновку про обгрунтованість скарги в частині зобов»язання державного виконавця винести постанову про виправлення помилки в постанові про відкриття виконавчого провадження від 18 листопада 2016 року, а саме: внести відомості про стягнення з Національної академії наук України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць у розмірі 8 570, 95 гр.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.11 Закону України « Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов'язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем.

З постанови про відкриття виконавчого провадження від 18 листопада 2016 року вбачається, що сторони державним виконавцем були зобов»язані не пізніше наступного робочого дня після виконання виконавчого документа письмово повідомити про це виконавця.

З наданої до суду копії виконавчого провадження вбачається, що листом від 28 листопада 2016 року боржник повідомив державного виконавця про скасування наказу про звільнення заявника з роботи, наслідком чого є її поновлення на попередній посаді.

Відповідно до ч.1 ст.63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

За змістом ч.6 ст.26 Закону рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно зі ст.65 Закону рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеномустаттею 63 цього Закону.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Суд при цьому враховує, що відповідно до п. 2.10 Інструкції про ведення трудових книжок працівників у разі визнання недійсним запису про звільнення з роботи у розділі "Відомості про роботу" має бути зазначено: "Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі".

У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення.

З копії виконавчого провадження вбачається, що такі дії державним виконавцем вчинені не були, як і не дано оцінки в частині правильності його виконання та не закінчено виконавче провадження відповідно до ст.65 Закону.

Виходячи з викладених обставин суд вважає обгрунтованою скаргу і в частині визнання незаконною бездіяльності державного виконавця Заєць Т.І., допущену в ході даного виконавчого провадження.

Загальні строки у виконавчому провадженні визначені ст.11 Закону.

При цьому, з точки зору частини 2 даної статті будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

З точки зору закону виконавче провадження здійснюється з дотримання розумності строків, а по окремим виконавчим діям, визначеним ст.13 Закону, передбачені конкретні строки прийняття рішень виконавцями.

В будь-якому випадку, державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 39 Закону.

Відповідно до п. 9 ч.1 ст.39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як зазначено вище, виконавче провадження державним виконавцем відкрито 18 листопада 2016 року.

З його копії, наданої до суду, вбачається, що будь-яких виконавчих дій з цього моменту державним виконавцем не вживається, як і не виноситься постанова про його закінчення.

Суд вважає, що державним виконавцем не вживаються заходи, визначені ст.2 Закону, щодо розумності строків виконавчого провадження, а тому і в цій частині скаргу вважає обгрунтованою.

Керуючись ст. ст.1,2,3, 11, ч.ч.1,2 ст.18, ч.6 ст.26, ч.1 ст.39, 65 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 3,4,10,11,14, 383, 385-387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити.

Визнати незаконною бездіяльність заступника начальника Печерського РВ ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заєць Т.І., допущену при виконанні виконавчого документа- виконавчого листа, виданого Солом»янським районним судом м. Києва про поновлення на роботі ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку в межах місячного платежу.

Зобов»язати заступника начальника Печерського РВ ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заєць Т.І. винести постанову про виправлення помилки в постанові про відкриття виконавчого провадження від 18 листопада 2016 року, а саме: внести відомості про стягнення з Національної академії наук України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць у розмірі 8 570, 95 гр.

Зобов»язати заступника начальника Печерського РВ ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заєць Т.І. вжити заходів для примусового виконання рішення суду в частині стягнення з Національної академії наук України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць у розмірі 8 570, 95 гр.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: