Справа № 686/4016/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року

Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючої судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської Г.В.,

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України в залі суду в місті Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, -

встановив:

27.02.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 24.05.1996 року померла її прабаба ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася спадщина. До складу спадкового майна входить житловий будинок, який розташований по вул. Гагаріна, 24, с. Водички Хмельницького району, та земельна частка (пай) на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай). 25.01.1999 року заведено спадкову справу і позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок. Проте, при зверненні до Хмельницької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) за заповітом, так як у правовстановлюючому документі на майно сертифікаті на право на земельну частку (пай) імя ОСОБА_3 вказано як «Гулена» замість правильного «Олена». Також, вказує, що управлінням Держгеокадасту у Хмельницькому районі Хмельницької області було відмовлено у внесенні виправлення у сертифікаті.

Позивач в судове засідання не зявилась, подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі, вказала, що вимоги позову підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, внаслідок наступного.

Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 померла 24.05.1996 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-БВ № 039332.

Із заповіту посвідченого 20 грудня 1989 року секретарем Водичківської сільської ради народних депутатів Хмельницького району Хмельницької області ОСОБА_4, вбачається, що ОСОБА_3, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, все те, що їй буде належати і на що вона матиме право на день її смерті та те, на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_5.

ОСОБА_2, яка діяла в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з метою прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулася до Хмельницької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Як вбачається із копії свідоцтва про народження серія ІІ-БВ № 462599, ОСОБА_5 народилась 19.10.1985 року в м. Хмельницькому, та змінила прізвище після реєстрації шлюбу 14.02.2004 року на «Бартощак» (копія свідоцтва про одруження серія 1-БВ № 098071).

Згідно копії спадкової справи № 20/1999, заведеної до майна померлої ОСОБА_3, вбачається, що позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який розташований по вул. Гагаріна, 24, с. Водички Хмельницького району.

Разом з тим, оформити свої спадкові права на земельну частку (пай) позивач позбавлена можливості, оскільки відповідно до повідомлення Хмельницької районної державної нотаріальної контори від 09.12.2016 року № 3575/02-14 у правовстановлюючому документі сертифікаті на право на земельну частку (пай) помилково вказано ОСОБА_6. Даний факт підтверджується копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ХМ № 017233 від 21.02.1997 року, де зазначено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) видано члену КСП «Дружба» с. Водички, розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Згідно копії розпорядження Хмельницької РДА від 17.02.1997 року № 65- р «Про затвердження розрахунку вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах по КСП «Дружба» с. Водички розмір земельної частки (паю) становить 3,02 га.

Так, відповідно до повідомлення Хмельницької районної державної адміністрації від 19.01.2017 року № Б/23-017/08, позивачу відмовлено у внесенні зміни імені у сертифікаті на право на земельну частку (пай) з «Гулена» на «Олена», оскільки законодавчо не визначений механізм внесення виправлень до сертифікатів на право на земельну частку (пай), а тому рекомендовано звернутись із позовною заявою до суду.

Отже, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3, проте оформити своє право на земельну частку (пай) в порядку спадкування після її смерті не має змоги, оскільки у правовстановлюючому документі сертифікаті на земельну частку (пай) було допущено помилку у написанні імені, а саме замість правильного «Олена» зазначено «Гулена».

Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини.

Часом відкриття спадщини за правилами ст. 525 Цивільного кодексу УРСР визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 524 Цивільного кодексу УРСР (що був чинним на момент відкриття спадщини), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ст. 534 Цивільного кодексу УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 549 Кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Як вбачається із довідки Водичківської сільської ради народних депутатів Хмельницького району Хмельницької області, ОСОБА_3 померла 24.05.1996 року і після її смерті фактично в управління господарством вступила ОСОБА_7, яка робила ремонти будинку, обробляла земельну ділянку.

Окрім того, позивач частково прийняла спадщину, а саме житловий будинок, а тому, є всі підстави вважати, що позивач прийняла спадщину і на земельну частку (пай), а саме право на земельну часту (пай), оскільки фактично вступила в управління спадковим майном.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.08р. "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, що основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства, тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 08.08.1995р. № 720/95 "Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР, а сертифікати на право земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зокрема ст.1, визначено, що право на земельну частку (пай) мають: громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається па підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України та статтею 3 Цивільного процесуального кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно із ч. 1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав.

Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.

Враховуючи вищенаведене, та те, що відповідач позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити, те, що позивач є спадкоємцем за заповітом майна померлої ОСОБА_3, належним чином подала заяву про прийняття спадщини, а також те, що визнання за позивачем права на земельну частку (пай) не порушує права третіх осіб, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1

Позивач не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат по справі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст.525, 529, 534, 549 Цивільного кодексу УРСР (1963 року), ст. 55 Конституції України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право на земельну частку (пай) розміром 3,02 умовних кадастрових гектара, яка розташована на землях колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» Хмельницького району Хмельницької області, відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії ХМ № 017233 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла 24 травня 1996 року.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а в разі, якщо апеляцію подають особи, які не були присутніми в судовому засіданні, то апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: