ухвала

іменем україни

24 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з даним позовом, свої вимоги мотивуючи тим, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії та фізичною особою ОСОБА_4 19 травня 2006 року було укладено кредитний договір № 830/1-27/14-3/06-110, за умовами якого банк зобов'язався надати ОСОБА_4 кредит у сумі 20 000 доларів США на термін до 10 травня 2021 року із сплатою 12 % річних за користування кредитними коштами, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленими кредитним договором.

Відповідно до п. 1.2 договору кредит надавався відповідачу на придбання нерухомого майна - чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1.

Пунктом 1.3 договору передбачено в якості додаткового забезпечення виконання кредитних зобов'язань відповідачем укладення договору іпотеки на зазначену чотирикімнатну квартиру та договору поруки з ОСОБА_5

19 травня 2006 року між позивачем та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 830/15-27/14-7/06-215, згідно з яким остання зобов'язалася перед позивачем солідарно відповідати за виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредиту, комісій та можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором.

Зобов'язання позивача, визначені у п. 2.1 договору про надання кредиту, були виконані належним чином та в повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки від 19 травня 2006 року № 5.

У порушення умов договору кредиту, відповідачі протягом тривалого часу не здійснювали погашення щомісячних платежів та процентів за користування кредитом у встановлені терміни.

У зв'язку з чим станом на 21 січня 2016 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитом складає 39 603 доларів США 10 центів, з яких: сума заборгованості за кредитом - 16 644,92 долари США, що дорівнює 410 481,09 грн, сума заборгованості за відсотками - 12 854,64 долари США, що дорівнює 317 008,93 грн, сума пені за несвоєчасне повернення кредиту - 4 650,42 долари США, що дорівнює 114 684,12 грн, сума пені за несвоєчасне повернення відсотків - 5 453,42 долари США, що дорівнює 134 479,67 грн.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором від 19 травня 2006 року № 830/1-27/14-3/06-110 у розмірі 976 653,81 грн та суму сплаченого судового збору.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2016 року, в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просив скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, про яку заявлено стороною у справі.

Доводи касаційної скарги про те, що строк позовної давності пропущено лише щодо частини платежів, а також щодо переривання позовної давності та не припинення поруки є необґрунтованими з наступних підстав.

Зі змісту розрахунку вбачається, що виконання зобов'язань за кредитним договором припинилося 12 листопада 2008 року (дата останнього платежу за кредитом). І з цього часу відповідачі не вчиняли дій щодо виконання зобов'язань за кредитним договором, і прострочена заборгованість виникла саме з 12 листопада 2008 року.

Відповідно до п. 4.5 кредитного договору встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктом 3.3.9 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, позичальник повинен був повернути кредит в повному обсязі, разом із нарахованими відсотками та штрафними санкціями, після спливу 60 календарних днів з моменту невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктом 3.3.9. (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів), тобто 13 січня 2009 року.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Суди встановили, що останній платіж за кредитним договором здійснено 12 листопада 2008 року, а тому за визначенням пункту 4.5 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 днів, тобто з 13 січня 2009 року.

Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено на 13 січня 2009 року, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 28 березня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Після зміни строку виконання зобов'язання до 13 січня 2009 року усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою підпункту 4.5 договору позичальник був зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати, а усі наступні щомісячні платежі за графіком після вказаної дати не підлягали виконанню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-900цс16.

Частиною 4 ст. 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договір поруки від 19 травня 2006 року № 830/15-27/14-7/06-215 не містить строку дії договору. А умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Строк виконання зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі настав 13 січня 2009 року. Кредитор не пред'явив позову на протязі шести місяців з дати настання строку виконання зобов'язання, а отже згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України договір поруки припинив свою дію.

Із зверненням відповідача ОСОБА_5 до позивача з заявою від 03 червня 2011 року перервався строк позовної давності, який тривав по 03 червня 2014 року, протягом якого позивач міг звернутися до суду з вимогами про стягнення суми заборгованості, але протягом зазначеного строку позовної давності позивач не звернувся до суду з такою вимогою. Заява відповідача ОСОБА_5 від 26 листопада 2014 року надана вже після спливу строку позовної давності, тому вона не перериває строк позовної давності. Доказів поважності пропущення позивачем строку позовної давності надано не було.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук О.В. Ступак