Справа №483/446/16-ц 29.05.2017 29.05.2017 29.05.2017
Справа №483/446/16-ц Головуючий першої інстанції Казанлі Л.І.
Провадження №22-ц/784/1030/17 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
УХВАЛА

Іменем України

29 травня 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Тищенком Л.С.,

за участі: представників позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 березня 2017 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, до ОСОБА_6 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом та витребування спадкового майна з чужого незаконного володіння,

УСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_2, через свого представника ОСОБА_3, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом та витребування спадкового майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_2 - ОСОБА_8, після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок АДРЕСА_1 і земельна ділянка, розташована за цією ж адресою, самохідне моторне прогулянкове судно «Козирка» і автомобіль марки Opel моделі Kadett Karavan 1.6 D, а також автогараж.

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом, але оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку остання не може, оскільки відсутні правовстановлюючі документ на вищевказане спадкове майно.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просила позов задовольнити, визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на вищевказане спадкове майно, а також витребувати у відповідача спадковий транспортний засіб та повернути його позивачу.

В подальшому, позивач уточнила позовні вимоги, та остаточно просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на наступне майно:

моторне судно «Козирка» №б/н, 1982 року побудови, з двигуном «3Д6» №б/н, потужністю 110 кВ., зареєстроване у державному судновому реєстрі України від 18 червня 2015 року під номером УПС-2674;

судно «Бот» №б/н, 1978 року побудови, з стаціонарним двигуном потужністю 70 к.с., реєстраційний номер НОМЕР_3», зареєстроване у Судновій книзі України СКУ №015 від 09 липня 2013 року під номером 424;

судно «Прогрес-4» № б/н, 1976 року побудови, з двигуном «Нептун» НОМЕР_5 потужністю 23 к.с., реєстраційний номер «НОМЕР_6», зареєстроване у Судновій книзі України СК №109 від 09 червня 2006 року під номером 44;

автомобіль марки Opel модель Kadett Karavan 1.6 D, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1988 року випуску.

Крім того, просила витребувати у ОСОБА_6 на її користь майно, яке належало ОСОБА_8, що знаходиться у відповідача без відповідної правової підстави, а також документи, що підтверджують право власності на майно спадкодавця (том 2 а.с.196-197).

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 березня 2017 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку самохідного моторного прогулянкового судна «Козирка» модель «1411», 1982 року побудови, судно «Бот», 1978 року побудови, реєстраційний номер «НОМЕР_3», судно «Прогрес-4», 1976 року побудови, реєстраційний номер «НОМЕР_6» та на 1/2 частку автомобіля марки Opel моделі Kadett Caravan 1.6 D, реєстраційний номер НОМЕР_1, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат у справі.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 посилаючись на порушення міськрайонним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та постановити ухвалу про зупинення провадження у справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.1,3-4,10-11,303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.ст.1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

При цьому, справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил Глави 86 ЦК України.

Так, відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях

За правилами ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

При цьому, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України).

Статтею 39 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року (з наступними змінами та доповненнями) визначено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

Пунктом 3 ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року (з наступними змінами та доповненнями) зазначено, що нотаріуси вчиняють нотаріальні дії, зокрема видають свідоцтва про право на спадщину.

Виходячи зі змісту ст.ст.1296 - 1299 ЦК України питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.67 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року (з наступними змінами та доповненнями) свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Згідно з ч.4 ст.49 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року (з наступними змінами та доповненнями) на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

З матеріалів справи вбачається та районним судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 (том 2 а.с.3).

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина, до складу якої, у тому числі, увійшло наступне майно:

- моторне судно «Козирка» № б/н, 1982 року побудови, з двигуном «3Д6» №б/н, потужністю 110 кВ., зареєстроване у державному судновому реєстрі України від 18 червня 2015 року під номером УПС-2674;

- судно «Бот» № б/н, 1978 року побудови, з стаціонарним двигуном потужністю 70 к.с., реєстраційний номер «НОМЕР_3», зареєстроване у Судновій книзі України №015 від 09 липня 2013 року під номером 424;

- судно «Прогрес-4» №б/н, 1976 року побудови, з двигуном «Нептун» НОМЕР_5 потужністю 23 к.с., реєстраційний номер «НОМЕР_6», зареєстроване у Судновій книзі України №109 від 09 червня 2006 року під номером 44;

- автомобіль марки «Opel модель Kadett Karavan 1.6 D», реєстраційний номер НОМЕР_1, 1988 року випуску (том 1 а.с.87, том 2 а.с.101- 103,111).

Позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги за законом, у відповідності до положень ст.1261 ЦК України, як дочка спадкодавця (том 1 а.с.5).

Згідно матеріалів спадкової справи за №3/2016, заведеної 20 березня 2016 року приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області Остащенко Н.О. після смерті ОСОБА_8 слідує, що із заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини також звернулись сестра ОСОБА_10 і ОСОБА_6 (том 2 а.с.22,71).

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 листопада 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 11 січня 2017 року, встановлено, що ОСОБА_6 проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 з 01 січня 2004 року по день його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1, а також визнано об'єктами права спільної сумісної власності судно «Козирка» та автомобіль марки Opel модель Kadett Caravan та визнано за ОСОБА_6 право спільної часткової власності на 1/2 частки самохідного моторного прогулянкового судна «Козирка» та автомобіля марки Opel модель Kadett Caravan, як на об'єкти права спільної сумісної власності подружжя (том 2, а.с.241-246).

18 січня 2017 року приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області винесена постанова про відмову ОСОБА_2 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/2 частку самохідного моторного прогулянкового судна «Козирка» модель «1411», 1982 року побудови, судно «Бот», 1978 року побудови, реєстраційний номер «НОМЕР_3», судно «Прогрес-4», 1976 року побудови, реєстраційний номер «НОМЕР_6» та на 1/2 частку автомобіля марки Opel модель Kadett Caravan, реєстраційний номер НОМЕР_1, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірне майно на ім'я спадкодавця (том 2 а.с.199-200).

Отже враховуючи обставини справи та положення ст.1218 ЦК України якою передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті та з врахуванням неможливості оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріальному порядку, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що також узгоджується зі ст.16 ЦК України, яка передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння, ніким із сторін не оскаржено в установленому законом порядку. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. За такого, судове рішення у вищеназваній частині апеляційним судом не переглядається.

Доводи апеляційної скарги про неможливість розгляду даної справи до вирішення іншої цивільної справи за позовом ОСОБА_6 про зміну черговості одержання останньою права на спадкування, не заслуговують на увагу, оскільки їм була надана відповідна правова оцінка судом першої інстанції, яка повно та послідовно викладена в ухвалі районного суду від 10 березня 2017 року (том 2 а.с.247).

Будь-яких інших підстав для зупинення провадження у справі, особою, яка подала апеляційну скаргу не зазначено.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку відповідно до вимог ст.212 ЦПК України та незгоди з висновками суду першої інстанції по їх оцінці.

Обґрунтованих доводів про порушення судом першої інстанції норм процесуального або матеріального права, а також посилання на обставини, які давали б суду апеляційної інстанції підстави для переоцінки доказів та спростування висновків суду, апеляційна скарга також не містить.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ч.1 ст.308 ЦПК України підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити, а рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина