Справа № 127/1054/17
Провадження № 2/127/1851/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2017 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Бондарчук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В судовому засіданні представник позивача зменшила позовні вимоги, надавши про це відповідну заяву.

Позов мотивований тим, що з 25.12.1982 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають двох дітей: дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти є повнолітніми і проживають окремо.

На даний час між сторонами припинено сімейні стосунки, в результаті чого виникають непорозуміння з приводу користування спільним майном.

За час подружнього життя сторонами за спільні кошти було придбано майно, а саме:

-квартиру АДРЕСА_1, що підтверджено договором купівлі-продажу від 10.04.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, зареєстровано реєстрі №884 вартістю 393900 грн.;

-квартиру АДРЕСА_2 вартістю 2320 000 грн.

Домовленості щодо розміру часток у спільному майні подружжя між сторонами не досягнуто, шлюбного договору не укладалося.

Відповідач не визнає права власності позивача на спільне майно, що стало підставою його звернення до суду з позовом.

В судовому засіданні представник позивача зменшила позовні вимоги, надавши відповідну заяву.

Відповідач та її представник позов не визнали у повному обсязі. Згідно із запереченнями представника відповідача в судовому засіданні позов ОСОБА_1 є необгрунтованим та не підлягає задоволенню, оскільки обидві квартири є особистою приватною власністю позивача, придбані за її кошти та поділу не підлягають.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав.

З 25.12.1982 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають двох дітей: дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти є повнолітніми і проживають окремо.

На даний час між сторонами припинено сімейні стосунки, в результаті чого виникають непорозуміння з приводу користування спільним майном.

Як повідомила представник позивача в судовому засіданні на даний час в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу між сторонами.

За час подружнього життя за спільні кошти було придбано майно, а саме:

-квартиру АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 10.04.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованим у реєстрі за №884. ;

-квартиру АДРЕСА_2.

Домовленості щодо розміру часток у спільному майні подружжя між сторонами не досягнуто, шлюбний договір не укладено.

Відповідач заперечує право власності позивача на частку у спільному сумісному майні.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, ні імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.

Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначені норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, забудовником будівлі, та на чиє імя було зареєстровано право власності на таку річ.

Звичайно, поширення цього правового режиму на кожну набуту у шлюбі річ (презумпція права спільної сумісної власності) існує доти, доки у суді не доведено інше кимось із подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка, майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання в звязку з припиненням шлюбних відносин.

ОСОБА_6 вважає, що квартири, які придбано ОСОБА_2 у період зареєстрованого з ним шлюбу з 25.12.1982 р. є їх спільною сумісною власністю. Свої вимоги позивач обґрунтовує презумпцією, що кожна річ, набута за час шлюбу є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, з посиланням на ст.ст.60, 61СК України. Така презумпція покладає обовязок на відповідача ОСОБА_2 доказування зворотного відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-4963св07.

Згідно із ст.ст. 11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В ході судового розгляду справи відповідачем та її представником не надано жодних доказів, які б підтверджували факт придбання спірних квартир лише за кошти ОСОБА_2 З зустрічним позовом про визнання майна, що є предметом спору, її особистою приватною власністю ОСОБА_2 не зверталась.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Позивач як інвалід 1 групи від сплати судового збору звільнений, відтак судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Виходячи з ціни позову 1482950 грн. розмір судового збору за максимальною ставкою складає 8000 грн., але позовні вимоги зменшено, з чотирьох об»єктів виключено з поділу автомобілі SUBARU FORESTER та FORD FUSION COMFORT, тому підлягає стягненню з відповідача в дохід держави половина ставки судового збору, а саме 4000 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 60,61,69,70,71 СК України, ст.ст. 4,10,57-60, 88, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у дохід держави в розмірі 4000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя