Справа № 349/644/17
Провадження № 2/349/386/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 вересня 2017 року м. Рогатин

Рогатинський районний суду Івано-Франківської області в складі головуючого судді Рибія М. Г.,

секретар Мартиновська І. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Сільськогосподарське підприємство «Пуків Агро» про стягнення сум, належних до виплати в день звільнення, інфляційних втрат, трьох процентів річних, середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТзОВ «Сільськогосподарське підприємство «Пуків Агро» про стягнення 14 098,00 грн., належних йому від ТзОВ «Сільськогосподарське підприємство «Пуків Агро» до виплати в день звільнення 26.06.2012, 12 744,00 грн. інфляційних втрат, 1 969,00 грн. трьох процентів річних, 195 999,00 середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 26 червня 2012 року був звільнений за власним бажанням з посади виконавчого директора ТзОВ «Сільськогосподарське підприємство «Пуків Агро», однак в день звільнення і до сьогодні йому не було виплачено заробітну плату за травень 2012 року в сумі 3 500,00 грн. та за червень 2012 року в сумі 10 598,00 грн.

Відповідач подав до суду письмове заперечення проти позову в якому вказав, що заробітна плата ОСОБА_1 за травень 2012 року дорівнювала 3 500,00 грн. і за червень 2012 року 10 598,00 грн. За вирахуванням податку на доходи фізичних осіб та страхового внеску не випадок безробіття ОСОБА_1 належало до виплати за травень-червень 2012 року 11 552,80 грн. За спільною домовленістю ОСОБА_1 в рахунок заробітної плати було передано в найм трактор для обробітку його угідь на загальну суму 12 134,12 грн. 26.06.2012 ОСОБА_1 надав розписку, якою підтвердив відсутність будь-яких фінансових та матеріальних претензій до ТзОВ «Сільськогосподарське підприємство «Пуків Агро». Також відповідач заявив про застосування позовної давності до вимог позивача на підставі ст. 257 ЦПК України.

Позивач та його представник, ОСОБА_2, в судовому засіданні позов підтримали. Позивач пояснив, що працював на посаді виконавчого директора ТзОВ «Сільськогосподарське підприємство «Пуків Агро» до 26.06.2012 включно. В цей день був звільнений з посади разом з головним бухгалтером ОСОБА_3, однак зарплати за травень-червень 2012 року та компенсації за невикористану відпустку не отримав до сьогодні. Заперечив отримання заробітної плати натурою, в тому числі шляхом надання йому відповідачем послуг трактора.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Тому відповідно до ст. 224 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, показання свідка, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Свідок ОСОБА_3 надала показання, що була звільнення з посади головного бухгалтера ТзОВ «Сільськогосподарське підприємство «Пуків Агро» в один день з ОСОБА_1 26.06.2012 і їм обом не було виплачено заробітну плату.

Згідно з копіями трудової книжки та наказу № 27к від 26.06.2012 ОСОБА_1 звільнено з посади виконавчого директора ТзОВ «Сільськогосподарське підприємство «Пуків Агро» з 26 червня 2012 року.

Згідно з довідкою про середню заробітну плату (дохід), виданою ТзОВ «Сільськогосподарське підприємство «Пуків Агро», заробітна плата ОСОБА_1 за травень 2012 року дорівнювала 3 500,00 грн. та за червень 2012 року - 10 598,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідач в письмовому запереченні проти позову визнав обставину невиплати позивачу заробітної плати за травень 2012 року в сумі 3 500,00 грн. та за червень 2012 року в сумі 10 598,00 грн.

Відповідно до ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.

Заперечення відповідачем наявності невиконаного зобовязання з виплати заробітної плати з тієї підстави, що він надав позивачу сільськогосподарські послуги на суму 12 134,12 грн. є необґрунтованим з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ст. 23 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата працівників підприємств на території України виплачується у грошових знаках, що мають законний обіг на території України. Виплата заробітної плати у формі боргових зобов'язань і розписок або у будь-якій іншій формі забороняється.

Колективним договором, як виняток, може бути передбачено часткову виплату заробітної плати натурою (за цінами не вище собівартості) у розмірі, що не перевищує 30 відсотків нарахованої за місяць, у тих галузях або за тими професіями, де така виплата, еквівалентна за вартістю оплаті праці у грошовому виразі, є звичайною або бажаною для працівників, крім товарів, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів

Згідно з ст. 24 Закону України «Про оплату праці» виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи.

В п. 2.1.7. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 р. N 5, зазначено, що у разі виплати заробітної плати натурою відповідно до статті 23 Закону для відображення у звітах видана продукція оцінюється за цінами не вище собівартості в розмірі, що не перевищує 50 відсотків нарахованої заробітної плати за місяць.

Зважаючи на вищезазначені норми, часткова виплата заробітної плати натурою реалізується шляхом передання продукції (товару) роботодавцем працівнику за місцем роботи.

Надання послуг роботодавцем працівнику не відповідає вищезазначеним вимогам, тому на може вважатися виплатою заробітної плати натурою.

Більше того, відповідач не надав доказів наявності в колективному договорі положення про часткову виплату заробітної плати натурою і наявності згоди позивача на отримання заробітної плати натурою.

В копії наказу № 27к від 26.06.2012 зазначено: «Бухгалтерії провести остаточний розрахунок із ОСОБА_1 та виплатити йому компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку», що підтверджує факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем станом на дату його звільнення.

Зважаючи на вищенаведене, надані відповідачам копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.05.2012, 25.06.2012, 26.06.2012, які не містять зазначення особи, яка підписала ці акти від імені ТзОВ «Сільськогосподарське підприємство «Пуків Агро», періоду за який надавалися послуги, а також розписка ОСОБА_1 про відсутність будь-яких фінансових та матеріальних претензій до ТзОВ «Сільськогосподарське підприємство «Пуків Агро», не підтверджують факт виплати відповідачем позивачу заробітної плати натурою.

Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Тому з ТзОВ «Сільськогосподарське підприємство «Пуків Агро» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 невиплачена заробітна плата за травень 2012 року в сумі 3 500,00 грн. та за червень 2012 року в сумі 10 598,00 грн., разом 14 098,00 грн.

Згідно з ч. ч. 1 2 ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

На підставі довідки про середню заробітну плату (дохід), виданої ТзОВ «Сільськогосподарське підприємство «Пуків Агро», суд визначив, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 за останні два місяці роботи (квітень, травень 2012 року) дорівнював 175,00 грн.

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про працю» суд, установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку у разі звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації, суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не звільняє його від відповідальності.

Час затримки розрахунку з дня звільнення до дня ухвалення рішення (з 26.06.2012 до 14.09.2017) дорівнює 1290 робочих дні і середня заробітна плата за цей час дорівнює 225 750,00 грн. (1290 робочі дні х 175,00 грн.).

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

ОСОБА_1 заявив вимогу про стягнення 195 999,00 грн. середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, тому з ТзОВ «Сільськогосподарське підприємство «Пуків Агро» підлягає стягненню саме ця сума.

Окрім того, статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно з п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. N 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Втрата частини доходу у зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції (інфляційні втрати) ОСОБА_1 дорівнює: 2,14 (індекс інфляції за період невиплати заробітної плати з 26.06.2012 до 14.09.2017, поділений на 100) х 14 098,00 грн. (невиплачена заробітна плата) = 30 169,72 грн.

Оскільки ОСОБА_1 заявив вимогу про стягнення 12 744,00 грн. інфляційних втрат, з ТзОВ «Сільськогосподарське підприємство «Пуків Агро» підлягає стягненню саме ця сума.

Згідно з висновком Верховного суду України у справі № 6-43цс14 установлена ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобовязання не застосовується до трудових відносин, які виникли у звязку із затримкою розрахунку при звільненні працівника з роботи та несвоєчасною виплатою заробітної плати, оскільки такі відносини врегульовані нормами трудового права, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 1 969,00 грн. трьох процентів річних задоволенню не підлягає.

Вирішуючи за заявою відповідача питання щодо застосування позовної давності, суд дійшов висновку, що позовна давність не спливла, адже згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Як зазначено у висновку ВСУ щодо застосування ч. 2 ст. 233 КЗпП України, викладеному у постанові № 6-1395цс16 від 26 жовтня 2016 року, в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

У звязку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору, на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог.

Суд відмовляє у присудженні ОСОБА_1 з ТзОВ «Сільськогосподарське підприємство «Пуків Агро» судових витрат з оплати правової допомоги, оскільки вони належним чином документально не підтверджені.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 214, 215, 217, 224 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ТзОВ «Сільськогосподарське підприємство «Пуків Агро» (місцезнаходження: с. Пуків Рогатинського району Івано-Франківської області, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання якого: м. Рогатин, вул. Липова, 33/24, 14 098,00 грн. (чотирнадцять тисяч девяносто вісім) грн., належних до виплати в день звільнення, 12 744,00 грн. (дванадцять тисяч сімсот сорок чотири) грн. інфляційних втрат, 195 999,00 (сто девяносто пять тисяч девятсот девяносто девять) грн. середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Відмовити в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ТзОВ «Сільськогосподарське підприємство «Пуків Агро» про стягнення 1 969,00 грн. трьох процентів річних.

Стягнути з ТзОВ «Сільськогосподарське підприємство «Пуків Агро» в дохід держави судовий збір в розмірі 2 228,41 грн.

Відмовити у присудженні ОСОБА_1 з ТзОВ «Сільськогосподарське підприємство «Пуків Агро» судових витрат з оплати правової допомоги.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Рогатинський районний суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуте Рогатинським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. Г. Рибій