АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/1776/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/633/К/17 суддя Мазуренко В.В.
Категорія № 32 (І) Доповідач Бондар Я.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретаря : Гладиш К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 08 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок працівника внаслідок професійного захворювання,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПрАТ «ІнГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його батько ОСОБА_3, працюючи впродовж 15 років у відповідача у шкідливих умовах праці, отримав професійне захворювання. ІНФОРМАЦІЯ_1 року батько позивача - ОСОБА_3 помер. Актом огляду обласної МСЕК №5 від 06.01.2004 року встановлено причинний зв'язок смерті батька позивача з встановленим йому за життя професійним захворюванням.

Вважає, що смертю його батька від отриманого ним професійного захворювання, йому спричинено моральну шкоду, у зв'язку із чим просив стягнути з відповідача на свою користь 220 000,00 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 08 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, вважає, що суд першої інстанції не врахував, що предметом позову є право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної членам сім'ї смертю фізичної особи, тому право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача з моменту встановлення причинного зв'язку смерті батька позивача з встановленим йому за життя професійним захворюванням, тобто з 06.01.2004 року, а не з моменту встановлення батьку позивача за життя професійного захворювання. Зазначає, що право на відшкодування моральної шкоди членам сім'ї, заподіяної смертю фізичної особи, передбачено положенням ч.1 ст. 1167 та ч.2 ст.1168 ЦК України, значить вимоги позивача у повній мірі ґрунтуються на законі.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ПрАТ «ІнГЗК» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3, який протягом 15 років працював у ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» в умовах впливу шкідливих факторів виробництва (а.с. 12).

Згідно з Актом лікарсько-трудової експертної комісії від 03.11.1993 року ОСОБА_3. первинно встановлено 70 % втрати професійної працездатності, та актом лікарсько-трудової експертної комісії від 01.12.1999 року встановлено 70 % втрати професійної працездатності безстроково та ІІ групу інвалідності.

Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 04 жовтня 1997 року, причиною виникнення професійного захворювання у ОСОБА_3 було визнано його роботу впродовж 15 років на ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» в умовах впливу шкідливих факторів, а саме: періодичне переохолодження, внаслідок недодержання відповідачем вимог щодо належного температурного режиму повітря робочої зони.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер (а.с. 5).

Актом посмертного огляду № 5 Комунальної установи «Обласний центр медичної соціальної експертизи» департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 06.01.2004 року встановлено причинний зв'язок смерті ОСОБА_3 зі встановленим йому за життя професійним захворюванням (а.с. 10-11).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року, яким було визначено право члена сім'ї потерпілого на відшкодування моральної шкоди, завданої його смертю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи. Відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім'єю.

У зазначеній нормі поняття "діти" вжито в розумінні кровної спорідненості з померлим, оскільки особа не набуває особливого правового статусу, пов'язаного з її неповноліттям, а в числі найближчих до померлого осіб отримує право на відшкодування моральної шкоди, яке не пов'язане із віком особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними в дію у різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коди були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до пунктів 1, 4 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи виникає у зв'язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров'я або смерть фізичної особи.

Якщо події, які породили цивільне право на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, мали місце після 1 січня 2004 року, тобто після набрання чинності ЦК України, то вони підлягають розгляду згідно з положеннями статей 1167,1168 ЦК України.

Зазначений правовий висновок був викладений у Постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі №6-208цс14, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав передбачених п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, та в силу положень ст. 214, 360-7 ЦПК України підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Як убачається із матеріалів справи, батько позивача - ОСОБА_3, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, причинний зв'язок смерті батька позивача - ОСОБА_3 зі встановленим йому за життя професійним захворюванням, встановлено 06.01.2004 року.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції відповідно до ст. ст.213, 214 ЦПК України правильно визначився з характером правовідносин, оскільки батько позивача - ОСОБА_3, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в редакції 2003 року, тому спірні правовідносини та право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної членам сім'ї смертю фізичної особи та виникли у позивача з моменту смерті його батька, тобто до набрання чинності ЦК України 2003 року, що набрав чинності з 01.01.2004 року, та яким було визначено право члена сім'ї потерпілого на відшкодування моральної шкоди, завданої його смертю.

У зв'язку із чим доводи апеляційної скарги стосовно того, що право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача з моменту встановлення причинного зв'язку смерті батька позивача з встановленим йому за життя професійним захворюванням, тобто з 06.01.2004 року є безпідставними.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суду вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Я.М. Бондар

Судді: А.П. Барильська

В.П. Зубакова