Справа № 373/857/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Реви О.І.

при секретарі Домантович О.П.,

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом і просить визнати за позивачем право власності на 6/25 частини житлового будинку (загальною площею 113,9 кв.м., житловою площею 70,5 кв.м.), яка складається з кімнат №1-4 (площею 19,5 кв.м.), 1-5 (площею 14,3 кв.м.), та кухні і одного відділення, розташованих в сараї, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4.

Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько позивача ОСОБА_4 Після його смерті відкрилася спадщина на вищевказане майно. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги. 31 січня 2017 року позивач звернувся до державного нотаріуса Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори Київської області з наміром отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 Нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину вищезазначеного житлового будинку в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього.

Факт володіння померлим ОСОБА_4 частиною вищезазначеного будинку підтверджується ухвалою Переяслав-Хмельницького міського суду Київської області від 25 грудня 1998 року. Вказаною ухвалою було затверджено мирову угоду в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна подружжя. ОСОБА_4 було виділено та визнано за ним кімнати №1-5 та 1-6, кухню та одне відділення, що розташовані в сараї, що становить 6/25 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Право позивача на спадщину підтверджує копією свідоцтва про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_2; копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 06 червня 1991 року; копією паспорта позивача; копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі; матеріалами спадкової справи відносно померлого ОСОБА_4

До суду позивач та його представник не з'явилися, від представника позивача в силу виданої йому довіреності надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі і просила їх задовольнити.

Відповідно до вимог п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкодавця, який не здійснив державної реєстрації права на майно.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ч.3 ст.3 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІУ від 01.07.2004 речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення та на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Виникнення права власності на житловий будинок не залежить від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація лише підтверджує (закріплює) право власності на нерухоме майно.

З врахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що не здійснення спадкодавцем ОСОБА_4 державної реєстрації права власності на частину будинку не позбавляє його спадкоємця ОСОБА_1 права на нього, як частину спадкового майна, та оформлення такого права відповідно до вимог закону.

Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України 24.05.2001 р. № 127, не належать до самочинного будівництва, зокрема, індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.130 ЦПК України, для врегулювання спору до судового розгляду суд з'ясовує, зокрема, чи визнає позов відповідача. Ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. В силу ч.4 ст.174 цього Кодексу, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Оскільки відповідач позов визнала, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі п. 4 ст. 130 ЦПК України.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 328, 1218, 1261 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 130, 174, 212 - 214 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 6/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 (загальною площею 113,9 кв.м., житловою площею 70,5 кв.м.), яка складається з кімнат №1-4 (площею 19,5 кв.м.), 1-5 (площею 14,3 кв.м.), та кухні і одного відділення, розташованих в сараї, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. І. Рева