Ухвала

іменем україни

29 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про виселення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 11 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 19 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 16 травня 2008 року між ним та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № ROG0GА, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 10 535,51 доларів США строком до 16 травня 2028 року.

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 16 травня 2008 року було укладено договір іпотеки, за яким іпотекодавець ОСОБА_5 передала в іпотеку банку належний їй на праві власності житловий будинок № АДРЕСА_1, загальною площею 59,40 кв. м, житловою площею 26,10 кв. м.

У зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором утворилася заборгованість, в рахунок погашення якої банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 16 червня 2014 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок № АДРЕСА_1, загальною площею 59,40 кв. м, житловою площею 26,10 кв. м, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором від 16 травня 2008 року № ROG0GА у загальному розмірі 20 325, 72 доларів США, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 3 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено, позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок № АДРЕСА_1, загальною площею 59,40 кв. м, житловою площею 26,10 кв. м, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором від 16 травня 2008 року № ROG0GА у загальному розмірі 20 325, 72 доларів США, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». Виконання цього судового рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочено на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 7 червня 2014 року.

Посилаючись на положення ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України позивач ПАТ КБ «Приватбанк» просив виселити відповідачів та всіх осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку № АДРЕСА_1.

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 11 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 19 жовтня 2016 року, у задоволенні позовуПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, за змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК України установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення ст. 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма ст. 109 ЖК України.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та встановивши, що житловий будинок, який був предметом іпотеки, ОСОБА_5 було придбано не за рахунок отриманого кредиту, та іншого житла відповідачі не мають, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що обраний ПАТ КБ «Приватбанк» спосіб задоволення позовних вимог шляхом виселення відповідачів зі спірного житлового будинку без надання іншого постійного житла, не відповідає вимогам закону.

Такий висновок судів відповідає вищезазначеним правовим позиціям Верховного Суду України.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є безпідставними і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відхилити, рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 11 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук Ю.Г. Іваненко
О.В. Ступак

Колегія суддів: