Справа №333/1979/17-ц
Пр. №2/333/1401/17
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 вересня 2017 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді Наумової І.Й.,
при секретарі Кунець В.В.,
розглянувши в судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, -
встановив:
До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що він проходив військову службу він проходив службу у Демократичній Республіці Афганістан з 14 листопада 1987 року по 12 серпня 1988 рік, що підтверджується довідкою № 161 від 19.04.2014 року та військовим квитком серії НОМЕР_1 . При виконанні службових обов`язків в Демократичній Республіці Афганістан отримав множинні вогнепальні осколкові поранення голови, обох верхніх та обох нижніх кінцівок (контузія головного мозку у 1988 році) наслідком яких є рубці шкіри в зазначених анатомічних областях, які подальшому призвели до розвитку «Стійких залишкових явищ переносної ЗЧМТ у вигляді після травматичної та дисциркуляторної енцефалопатії ІІ ст., прогресуючого кризового перебігу з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, частими (1-2 на тиждень) судинними кризами змішаного характеру (лівого гіпертензивні, вертебро-бацилярні), мнестичним зниженням, емоційно вольовою нестійкістю. Після травматичного церебрального арахноїдиту з вираженим лікворо гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом. Центральної вестибулярної дисфункції ІІ-ІІІ ст., стійко вираженим цефалічним синдромом. Артеріальної гіпертензії ІІ ст., ступінь 2, ризик 3.ІХС. Атеросклеротичного кардіосклерозу», що підтверджується витягом з Центральної військово - лікарської комісії МО України №1102 від 16.04.2014 року, виписками із медичної карти стаціонарного хворого, виписним епікризом № 5092. Згідно довідки до акта МСЕК позивачу було встановлена 2 група інвалідності. Після проходження військової служби, позивач отримав чисельні захворювання, у зв`язку з чим порушені його нормальні життєві зв`язки, тому позивач просив суд стягнути з Міністерства оборони України на його користь моральну шкоду у розмірі 320 000 гривень.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Також додав, що хвороби у позивача виникли у зв`язку з неякісним наданням лікарняної допомоги.
Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити, так як позовна заява не містить доказів наявності моральних страждань у позивача, останнім не доведено факт неправомірних дій або бездіяльності з боку відповідача щодо спричинення моральної шкоди. Зазначив, що позивач отримав захворювання, що призвело до інвалідності в Афганістані, до набрання чинності Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців». Лише для військовослужбовців, за наявності підстав, передбачено відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців», який набув чинності 20.12.1991 року. Додав, що за путівками до санаторію позивач не звертався до відповідача.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Демократичній Республіці Афганістан в складі діючої армії в період бойових дій, з 14 листопада 1987 року по 12 серпня 1988 року, що підтверджується довідкою № 161 від 19.02.2014 року, виданою Комунарським районним військовим комісаріатом м. Запоріжжя (а.с.8), та військовим квитком серії НОМЕР_1 (а.с.8).
У 1988 році при виконанні службового обов`язку в Демократичній Республіці Афганістан, отримав вогнепальні осколкові поранення голови, обох рук (контузія головного мозку - 1988 року).
20.12.2016 року ОСОБА_1 було встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з хворобою, яка пов`язана з проходженням військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серія АВ № 0679394 (а.с.7); витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, контузій, травм, каліцтв № 1102 від 16.04.2014 року (а.с.10); висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 659/Ж від 07.04.2014 року (а.с. 12).
Згідно Витягу із протоколу №1102 від 16 квітня 2014 р. засідання Центральної військово-лікарської комісії МОУ по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, множинні вогнепальні осколкові поранення голови, обох рук (контузія головного мозку - 1988 р.), колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , 1969 року народження, наслідком яких рубці шкіри в зазначених анатомічних областях, що підтверджено висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 659/Ж від 07.04.2014 року Київського міського клінічного бюро СМЕ, які в подальшому призвели до розвитку «Стійких залишкових явищ переносної ЗЧМТ у вигляді після травматичної та дисциркуляторної енцефалопатії ІІ ст., прогресуючого кризового перебігу з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, частими (1-2 на тиждень) судинними кризами змішаного характеру (лівого гіпертензивні, вертебро-бацилярні), мнестичним зниженням, емоційно вольовою нестійкістю. Після травматичного церебрального арахноїдиту з вираженим лікворо гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом. Центральної вестибулярної дисфункції ІІ-ІІІ ст., стійко вираженим цефалічним синдромом. Артеріальної гіпертензії ІІ ст., ступінь 2, ризик 3.ІХС. Атеросклеротичного кардіосклерозу», що підтверджено медичними та військово-обліковими документами, поранення (контузія) та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії (а.с.10).
У відповідності до ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Згідно зі ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а у відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 та ч. 1 ст. 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування моральної шкоди, потрібна наявність таких елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; моральної шкоди (фізичні та душевні страждання, приниження честі і гідності фізичної особи); причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та моральною шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок державних органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Матеріали справи та Витяг із протоколу №1102 від 16 квітня 2014 р. засідання Центральної військово-лікарської комісії МОУ по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, стосовно того, що захворювання позивача пов`язано з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії свідчить лише про те, що захворювання позивача виникло у період військової служби в лавах Збройних Сил СРСР у 1988 році та не підтверджує протиправності дій саме відповідача по справі Міністерства оборони України, внаслідок яких би виникли захворювання позивача і наявність підстав для відшкодування відповідачем моральної шкоди ОСОБА_1 ..
Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Ураховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.22,23,1167 ЦК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя І.Й. Наумова