Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/5599/16-ц Головуючий у 1-й інст. Щербак Д. С.
Категорія 27 Доповідач Талько О. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Гансецької І.А.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3, на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 березня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 19 грудня 2012 року уклав із ОСОБА_2 договір позики, за яким передав їй 23000 грн. На підтвердження факту укладання даного договору відповідачкою видана розписка.

Оскільки ОСОБА_2 належним чином не виконує взяті на себе зобовязання, позивач просив стягнути з неї борг за договором позики в сумі 23000 грн., 13310 грн. 38 коп. відсотків за користування позикою, три відсотки річних у сумі 2072 грн., а також інфляційні нарахування у розмірі 21105 грн. 13 коп., а всього просив стягнути 59487 грн. 51 коп.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема, зазначає, що у розписці не вказаний строк повернення позики, що, в свою чергу, є підставою для застосування до спірних правовідносин положень ч.1 ст. 1049 ЦК України. 19 січня 2017 року він звернувся до боржника з вимогою повернути позику. Отже, ОСОБА_2 зобовязана була повернути позику протягом тридцяти днів з дня отримання нею вказаної вимоги. Вказана обставина свідчить про те, що він звернувся до суду з дотриманням строку позовної давності.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 не визнала апеляційну скаргу, оскільки у розписці зазначений строк повернення позики, а саме 1 квітня 2013 року. Звернувшись до суду з позовом у листопаді 2016 року ОСОБА_1 пропустив строк позовної давності, а відтак, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Також представник пояснила, що їй невідомо про те, яка сума була надана ОСОБА_2 за спірним договором та чи повертала остання борг позивачеві. Зазначила, що оригінал розписки відсутній у відповідачки.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника ОСОБА_2, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

При вирішенні спору суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом поза межами строку позовної давності, оскільки сторони визначили термін повернення позики 1 квітня 2013 року. Таким чином трирічний строк звернення до суду закінчився 1 квітня 2016 року, а позов поданий до суду 15 листопада 2016 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком.

Згідно з вимогами ст.257, ч.1 ст.261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України, зокрема, передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За правилами ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого виду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.ч. 1,2,3 ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку.

В судовому засіданні встановлено, що 19 грудня 2012 року між сторонами укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 23000 грн. Вказана обставина підтверджується розпискою позичальника, у якій зазначено, що остання зобовязується повернути борг до першого квітня.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на ту обставину, що боржник відмовляється повертати позику. Під час розгляду справи він 19 січня 2017 року звернувся до ОСОБА_2 з письмовою вимогою виконати зобовязання за спірним договором. Зазначена вимога отримана відповідачкою 2 лютого 2017 року ( а.с.44, зв.)

Зміст ч.2 ст. 252 ЦК України свідчить, що термін, зокрема, визначається вказівкою на конкретну дату.

Враховуючи ту обставину, що у розписці не вказана конкретна календарна дата повернення суми позики, а саме не зазначений рік, висновок суду про погодження сторонами терміну повернення коштів 1 квітня 2013 року, є помилковим.

Отже, в даному випадку ОСОБА_2 зобовязана була повернути позику протягом тридцяти днів від дня предявлення вимоги.

Вказане свідчить про те, що позивачем не пропущений трирічний строк звернення до суду з даним позовом.

Таким чином, ОСОБА_2 зобовязана повернути позивачеві позику у розмірі 23000 грн. Належних та допустимих доказів на підтвердження сплати нею зазначеної суми матеріали справи не містять, факт укладення договору позики не спростований.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Отже, на користь позивача підлягають стягненню й відсотки за користування коштами у сумі 13310 грн. 38 коп. за період з 19 грудня 2012 року до 16 вересня 2016 року.

Оскільки строк повернення позики повязується зі зверненням позивача з вимогою до боржника, позов в частині стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за період з 21 жовтня 2013 року по 21 жовтня 2016 року, є безпідставним.

З огляду на вищезазначене, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового,- про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у сумі 36310 грн. 38 коп., а також 363 грн. 10 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 209,303,307,309,313,314,316,319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3, задовольнити частково .

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у сумі 36310 грн. 38 коп., а також 363 грн. 10 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча Судді