У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 6 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири.

Позовні вимоги мотивувала тим, що у період з 1 червня 2015 року до 18 червня 2015 року з вини відповідача сталося залиття належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_1, унаслідок чого їй було завдано матеріальної шкода, розмір якої визначено оцінювачем у сумі 28 175 грн, яку

ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача на її користь, а також

1 500 грн витрат, пов'язаних із проведенням оцінки, 300 грн витрат на складання позовної заяви, а всього 29 975 грн.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 6 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 серпня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив із безпідставності та недоведеності вимог позивача.

Проте погодитись із таким висновком судів першої і апеляційної інстанцій не можна, оскільки суди дійшли його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що позивач ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 23 жовтня 2001 року є власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_4 мешкає у квартирі НОМЕР_1 вказаного будинку, яка знаходиться поверхом вище, та є власником вказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до акта від 18 червня 2015 року, складеного комісією

МКП «Житлове господарство» за заявою позивача, у квартирі АДРЕСА_2 сталося залиття кухні з вини мешканців квартири НОМЕР_1 через несправний унітаз.

Разом з тим відповідачем надано від 22 червня 2015 року № 1119, складений слюсарем МКП «Житлове господарство», згідно з яким протікання в квартирі НОМЕР_1 не виявлено.

Відповідно до висновку від 25 червня 2015 року № 473/15 про вартість збитку нерухомого майна, складеного суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5, вартість відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_1 становить 28 175 грн.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК Українимайнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналіз ст. ст. 151, 177, 179 ЖК УРСР, ст. 322 ЦК України свідчить про те, що власник зобов'язаний утримувати жилі приміщення, підтримувати санітарно-технічне та інше обладнання у належному стані, дотримуватись Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК Українипередбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Отже, предметом доказування у даних правовідносинах з огляду на вимоги ст. 179 ЦПК України, є саме факт залиття, наявність та розмір завданої шкоди, винність дій відповідача, причинно-наслідковий зв'язок між шкодою та діями відповідача.

Частинами 1, 2 ст. 133 ЦПК Українипередбачено, що особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів.

Способами забезпечення судом доказів є, зокрема, призначення експертизи.

За змістом положень ст. ст. 143, 144 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі, експертиза призначається ухвалою суду.

Разом із тим суди першої та апеляційної інстанцій на вказані положення закону уваги не звернули і не вирішили у порядку, передбаченому ЦПК України, питання призначення у справі експертизи з метою дослідження обставин залиття квартири позивача, на підставі заявленого ОСОБА_4 відповідного клопотання у наданих 15 вересня

2015 року до суду запереченнях на позов (а. с. 27)

Таким чином, суди у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не встановили; доводів та заперечень сторін належним чином не перевірили, зокрема, не беручи до уваги акт від 18 червня 2015 року з підстав відсутності на ньому підпису відповідача, при цьому зазначаючи, що доказом відсутності вини

ОСОБА_4 у залитті квартири позивача є акт від 22 червня 2015 року, який ніким не спростовано, не звернули уваги на те, що такий акт складено також без участі позивача, однією особою замість трьох та не затверджено посадовою особою комунального підприємства, відповідно, взагалі не з'ясували, коли саме сталося залиття квартири та за яких обставин; в достатньому обсязі не дослідили висновок про вартість матеріального збитку, який підтверджено наявними у матеріалах справи фотоматеріалами; не встановили наявність чи відсутності вини комунального підприємства, яке зобов'язане контролювати технічний стан будівель, інженерних систем і обладнання шляхом проведення періодичних оглядів, й не вирішили питання про залучення його до участі у справі, унаслідок чого дійшли передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Отже, судові рішення фактично ухвалені на припущеннях, що заборонено законом (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК Українищодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 6 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 серпня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик