Справа № 379/1583/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2017 року Таращанський районний суд Київської області

в складі:

головуючого: Бойка М.Г.,

при секретарі: Бакал О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тараща

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного сільськогосподарського підприємства «Жовтень» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом і просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №13 від 20.11.2015 року, укладений між ОСОБА_1 та приватним сільськогосподарським підприємством «Жовтень» на земельну ділянку площею 2,9196 га, кадастровий номер :03:007:0057, який зареєстровано в реєстрі речових прав та скасувати запис номер 12507334 про інше речове право в Державному реєстрі речових прав. Крім того, просить стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір в сумі 1102,40 грн..

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі і пояснили, що позивачу на підставі Державного акту ІІІ-КВ № 078990 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,9196 га, яка знаходиться в с. Ріжки Таращанського району Київської області, кадастровий номер :03:007:0057 і у вересні 2016 року позивачу стало відомо про те, що відповідач зареєстрував договір оренди вказаної земельної ділянки. Зазначений договір оренди земельної ділянки ним не підписувався.

Так, 16.09.2016 року він (позивач) звернувся до відповідача з повідомленням надати пояснення щодо зазначеної вище ситуації та надати примірник договору. Листом №23 від 24.10.2016 року відповідач повідомив його, що вважає договір підписаний ним, так як з його слів «договір був переданий йому на підпис його дружиною» і він його підписав. Також йому було надано копію примірника спірного договору.

Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер 49733391 наданого відповідачем, між ним та відповідачем укладено договір оренди №13 від 20.11.2015 року земельної ділянки площею 2,9196 га, кадастровий номер :03:007:0057, який був зареєстрований 13.12.2015 року приватним нотаріусом ОСОБА_2.

Категорично заявляють, що договір оренди землі № 13 від 20.11.2015 року на належну позивачу на праві власності земельну ділянку площею 2,9196 га, кадастровий номер :03:007:0057, ним (позивачем) з відповідачем не підписувався та відповідного наміру на підписання він не виявляв.

Також, додатково зазначили, що через дружину позивача не передавалось для підписання ним (позивачем) жодних договорів. Відмітки, яка б свідчила про протилежне відповідачем у своєму листі № 23 від 24.10.2016 року та в ході судового розгляду справи надано не було, а тому скоріше за все підпис ОСОБА_3 в оспорюваному договорі був вчинений нею помилково, оскільки довіреності на вчинення таких дій від свого імені, позивач їй не надавав.

Крім того, представник позивача зазначив, що земельна ділянка площею 2,9196 га відповідно до Державного акту ІІІ-КВ № 078990 від 14.09.2001 року належить позивачу на праві приватної власності, яку він набув внаслідок приватизації земель сільськогосподарського призначення в порядку реформування колективного сільськогосподарського підприємства, та є його особистим майном, в звязку з чим посилання представника відповідача на ту обставину, що підписуючи договір оренди від імені позивача його дружина ОСОБА_3 відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України діяла за його згодою, як на підставу для відмови в задоволенні позову, є безпідставним, оскільки вказана норма стосується щодо розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі і пояснив, що договір оренди землі № 13 від 20.11.2015 року на земельну ділянку площею 2,9196 га, кадастровий номер :03:007:0057, який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 12507334 між позивачем та відповідачем був укладений належно, хоча судова почеркознавча експертиза і визнала, що підпис не позивача, а його дружини ОСОБА_3, однак відповідно до ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. А тому з врахуванням вказаної норми матеріального права при укладенні договору оренди землі від імені позивача, ОСОБА_3 діяла за згодою свого чоловіка позивача по справі, який в звязку із цим не міг не знати про укладення оспорюваного договору. Виходячи з цього просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд встановив, що позивачу ОСОБА_1 на підставі Державного акту ІІІ-КВ № 078990 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,9196 га, яка знаходиться в с. Ріжки Таращанського району Київської області, кадастровий номер :03:007:0057 і у вересні 2016 року позивачу стало відомо про те, що відповідач зареєстрував договір оренди вказаної земельної ділянки, проте зазначений договір оренди земельної ділянки ним не підписувався.

16.09.2016 року він (позивач) звернувся до відповідача з повідомленням надати пояснення щодо зазначеної вище ситуації та надати примірник договору. Листом від 24.10.2016 року № 23 відповідач повідомив його, що вважає договір підписаний ним, так як з його слів «договір був переданий йому на підпис його дружиною» і він його підписав. Також йому було надано копію примірника спірного договору.

Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер 49733391 наданого відповідачем, між ОСОБА_1 та приватним сільськогосподарським підприємством «Жовтень» укладено договір оренди №13 від 20.11.2015 року земельної ділянки площею 2,9196 га, кадастровий номер :03:007:0057, який був зареєстрований 13.12.2015 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом ОСОБА_2 за номером 12507334.

Крім того, позивач та його представник категорично заявляють, що договір оренди землі № 13 від 20.11.2015 року на належну позивачу на праві власності земельну ділянку площею 2,9196 га, кадастровий номер :03:007:0057, ним (позивачем) з відповідачем не підписувався та відповідного наміру на підписання він не виявляв.

Відповідно до Висновку експерта № 1475/1476/17-24 від 18.04.2017 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз (Чернігівське відділення), встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1 в двох примірниках Договорів оренди землі №13 від 20 листопада 2015 року, укладених між ОСОБА_1 та приватним сільськогосподарським підприємством «Жовтень», виконані ОСОБА_3.

В звзку з цим просять суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №13 від 20.11.2015 року, укладений між ОСОБА_1 та приватним сільськогосподарським підприємством «Жовтень» на земельну ділянку площею 2,9196 га, кадастровий номер :03:007:0057, який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та скасувати запис номер 12507334 про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Указані обставини встановлені з пояснень сторін по справі, матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Частини 1 та ч. 3 ст. 203 ЦК України передбачають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Суд вважає, що в звязку з існуванням даного оспорюваного договору оренди землі позивач позбавлений можливості вільно розпоряджатися належною йому на праві особистої приватної власності земельною ділянкою.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ПСП «Жовтень» підлягають задоволенню в частині визнання недійсним оспорюваного договору, як такі, що підтверджуються матеріалами справи та наданими доказами, оскільки в ході судового розгляду підтверджена та обставина, що ОСОБА_1 не підписував вищезазначений договір, а тому волевиявлення на його укладання не виявляв значить і не укладав його, адже дійсно оспорюваний договір підписувався не позивачем, а тому у момент його укладення було відсутнє вільне волевиявлення позивача щодо укладення договору, яке б відповідало його внутрішній волі, що є обовязковою умовою укладення договору оренди земельної ділянки.

Представник відповідача в судовому засіданні наполягав на тому, що оспорюваний договір оренди землі був укладений належно, хоча судова почеркознавча експертиза і визнала, що підпис не позивача, а його дружини ОСОБА_3, однак відповідно до ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. А тому з врахуванням вказаної норми матеріального права при укладенні договору оренди землі від імені позивача, ОСОБА_3 діяла за згодою свого чоловіка позивача по справі, який в звязку із цим не міг не знати про укладення оспорюваного договору.

Суд не бере до уваги цю обставину як підставу відмови у задоволенні позову в звязку з тим, що земельна ділянка площею 2,9196 га відповідно до Державного акту ІІІ-КВ № 078990 від 14.09.2001 року належить позивачу на праві приватної власності, яку він набув внаслідок приватизації земель сільськогосподарського призначення в порядку реформування колективного сільськогосподарського підприємства, та є його особистим майном, в звязку з чим посилання представника відповідача на ту обставину, що підписуючи договір оренди від імені позивача його дружина ОСОБА_3 відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України діяла за його згодою, як на підставу для відмови в задоволенні позову, є безпідставним, оскільки вказана норма стосується щодо розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а позивач в установленому законом порядку не уповноважував свою дружину ОСОБА_3 розпоряджатися своїм майном, зокрема і вказаною земельною ділянкою.

Щодо вимоги позивача про скасування запису номер 12507334 про інше речове право в Державному реєстрі речових прав, то в цій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити, оскільки саме рішення про визнання договору оренди недійсним на підставі якого (договору оренди) було внесено даний запис до вказаного реєстру є підставою для відповідного реєстраційного органу (державного реєстратора) для скасування вказаного запису.

Судові витрати понесені позивачем, які складаються з витрат по оплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. (пропорційно до задоволених вимог) та витрат на проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 1089 грн. у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 8, 10, 15, 57-61, 86, 88, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 203, 212-215, 761, 792 ЦК України, ст.ст. 78, 79, 124-126, 158 Земельного кодексу України, ст. 13-16 Закону України «Про оренду землі», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір оренди землі № 13 від 20.11.2015 року укладений між ОСОБА_1 та приватним сільськогосподарським підприємством «Жовтень» на земельну ділянку площею 2,9196 га, кадастровий номер :03:007:0057, який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 12507334.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з приватного сільськогосподарського підприємства «Жовтень» на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. та витрати по оплаті судової почеркознавчої експертизи в розмірі 1089 грн..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Таращанський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення, а особою, що не була присутня у судовому засіданні з дня отримання копії цього рішення, апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області.

ГОЛОВУЮЧИЙ: ________________