Справа № 369/3325/16-ц Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/2283/17 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 4 10.05.2017
УХВАЛА

Іменем України

10 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Голуб С.А.

суддів: Приходька К.П., Верланова С.М.

за участі секретаря: Дрозда Р.І.

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності, -

встановила:

Позивач пред»явила в суді названий позов посилаючись на те, що з 25жовтня 2003 р. по 18 грудня 2015 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб був розірваний за рішенням суду від 7 грудня 2015 р.

Сторони мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За час подружнього життя із ОСОБА_7 вони отримали згідно розпорядження №2 від 13 травня 2005 року органу приватизації Чабанівської селищної ради право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 а потім придбали іншу 1/2 частину цієї квартири за договором купівлі-продажу Р № 2058 від 23 листопада 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Хоменко T.JI.

Позивач та відповідач суттєво поліпшили та збільшили вартість квартири, зробивши в ній ремонти протягом 2007 -2013 pp., а саме зміна електропроводки, сантехніки, системи опалення, облаштування балкону, заміни дверей.

На сьогоднішній день ринкова вартість 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 становить близько 1 450 000 гривень, що еквівалентно 54 500 доларам США.

Крім того, в період шлюбу придбали холодильник "LG" за 4500 гривень, пральну машину «Самсунг» за 1400 гривень, розсувні двері для шафи-купе за 1500 гривень, софу за 2500 гривень, водонагрівач «Gorenje» за 1800 гривень, автомобіль «Рено» за 16 000 гривень.

Згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.11.2015 року, яке набрало чинності 24.11.2015 року, з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на дітей в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.05.2015 року до досягнення дітьми повноліття.

З травня місяця 2015 року позивач з дітьми проживає у своїх батьків - пенсіонерів.

Відповідач не бере участі у вихованні дітей, а також майже не бере участі у їх утриманні ні в грошовій, ні в натуральній формі

Відповідач зареєстрований підприємцем, але в звітах в податковій службі показує нульові доходи, займається ремонтами квартир та іншими ремонтами, таким чином не можливо простежити його заробіток (доход).

На даний час аліменти позивач не отримує. Тому позивачем ставиться питання про збільшення її частки при вирішенні спору про поділ майна.

Позивач просила суд поділити майно, набуте нею за час шлюбу із ОСОБА_3: виділити ОСОБА_2 у власність 1/2 частину двохкімнатної квартири АДРЕСА_2, яку позивач оцінює в 725 000 гривень; холодильник «LG», вартістю 11700 гривень, пральну машину «Самсунг» вартістю 3600 грн., автомобіль «Рено» вартістю 52000 грн., всього на загальну суму 792 300 гривень. Згодна на отримання грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно.

Виділити відповідачу ОСОБА_3 у власність 1/2 частину двохкімнатної квартири АДРЕСА_2, яку позивач оцінює в 725 000 гривень, софу вартістю 8200 грн., водонагрівач «Горенье», вартістю 5800 грн., всього на загальну суму 739000 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 березня 2017 року позов задоволено частково.

Виділено у власність ОСОБА_2 1/4 частини

квартири, а у власність ОСОБА_3 3/4частини квартири АДРЕСА_5

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 906 грн. 25 коп.

У решті вимог позову відмовлено.

Позивач оскаржила рішення суду в апеляційному порядку.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що 1/2 частина спірної квартира була приватизована відповідачем за час перебування у шлюбі з позивачем, отже вона є спільною сумісною власністю подружжя.

Крім того, при ухваленні рішення суд не дав оцінку тим матеріалам справи, які доводили, що відповідач мав затримку з виплати аліментів і заборгованість по аліментам погасив лише під час розгляду цієї справи. Однак можливість виникнення у майбутньому заборгованості по аліментам дає, на думку позивача, їй права вимагати збільшення її частки у спільному сумісному майні подружжя.

Також позивач вважає, що суд першої інстанції порушив права позивача тим, що відмовив у задоволенні її клопотання про виклик в судове засідання для дачі особистих пояснень відповідача.

Також позивач вважає, що суд першої інстанції не встановив увесь обсяг спільно нажитого майна подружжя і безпідставно відмовив у поділі іншого майна з посиланням на відсутність доказів існування такого майна.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про

задоволення позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_9, 25 жовтня 2003 року було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області шлюб, актовий запис № 370.

Сторони мають трьох дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6,. ІНФОРМАЦІЯ_4.

На підставі розпорядження керівника органу приватизації Чабанівської селищної ради від 13 травня 2005 p., Органом приватизації Чабанівської селищної ради було видано свідоцтво про право власності на житло від 13.05.2005 р. Відповідно до даного свідоцтва квартира що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 на праві приватної спільної часткової власності належить гр. ОСОБА_3 (1/2 ч.) та ОСОБА_7 (1/2 ч.).

Квартира приватизована ними згідно з законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

23.11.2011 р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири , за яким ОСОБА_10 продала ОСОБА_3 1/2 частину квартири АДРЕСА_6 Договір посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Хоменко Т.Л. та зареєстровано в реєстрі за № 2058.

Відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.11.2015 р. у справі № 369/5327/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, було задоволено в повному обсязі позов ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9, в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.05.2015 року до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.12.2015 року було розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_9, та зареєстрований 25 жовтня 2003 року зареєстрували у відділі реєстрації актів громадянського стану Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області шлюб, актовий запис № 370.

Задовольняючи позов частково суд виходив з того, що 1/2 частини спірної квартири була набута відповідачем ОСОБА_3 в порядку реалізації права наданого Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», а отже дана частина квартири є його особистою приватною власністю та не підлягає поділу між подружжям.

В той же час інша 1/2 частини спірної квартири, що була набута відповідачем в період шлюбу за договором купівлі-продажу від 23.11.2011 р., в силу ст. 60 СК України належить сторонам на праві спільної сумісної власності. А отже кожному з них належить по 1/4 частині квартири від набутої за відплатним договором частини квартири.

Суд, відмовив в іншій частині позовних вимог, що стосувався поділу інших речей, оскільки позивачем не було надано суду жодного допустимого та належного письмового доказу в підтвердження існування даного майна та набуття його під час шлюбу сторонами.

Також позивачем не надано суду доказів в підтвердження того, що розмір аліментів, які вона одержує відповідно до рішення суду, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування їх дітей.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду.

В силу ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду":

приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України (частина перша статті 1);

кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (частина п'ята статті 5);

житлові чеки - це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду; вони можуть також використовуватись для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду (частина перша статті 4).

Як передбачено статтею 1 Закону України "Про приватизаційні папери" приватизаційні папери - це особливий вид державних цінних паперів, які засвідчують право власника на безоплатне одержання у процесі приватизації частки майна державних підприємств, державного житлового фонду, земельного фонду. Приватизаційні папери можуть бути лише іменними.

Отже, приватизація є способом набуття кожним громадянином України певного майна у власність, а тому приватизацію житла слід розглядати як персоніфіковані правові відносини між державою і громадянином України, що виникають не з приводу спільно набутого чи нажитого подружжям майна, а внаслідок безоплатної передачі державного майна чітко визначеному власнику.

Тож майно, набуте громадянином України під час приватизації, має ознаки особистої приватної власності кожного з подружжя.

Вирішуючи спір щодо поділу квартири суд першої інстанції правильно застосував норми Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і прийшов до правильного висновку про те, що оскільки, приватизацією є безоплатна передача квартири у приватну власність, то спільна власність виникає лише серед учасників приватизації, і не породжує спільної сумісної власності подружжя.

Позивач помилково посилається на п.4 ч.І ст. 57 СК України і вважає, що ця стаття не регулює виниклі правовідносини, оскільки набула чинності в 2012 році. Однак на час приватизації відповідачем квартири, спірні правовідносини регулювались нормами Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і суд правильно їх застосував при вирішенні питання щодо спільності майна подружжя набутого внаслідок приватизації.

Щодо врегулювання виниклих правовідносин у Сімейному кодексі з 2012 року, то таке врегулювання відбулось внаслідок виключення ч.5 ст. 61 СК України, яка діяла з 08.02.2011 р. по 12.06.2012 р. і відносила приватизоване майно до спільної сумісної власності подружжя, і доповнення ч.1 ст. 57 СК України пунктом 5, який виключає внесення цього майна до спільної сумісної власності подружжя.

Щодо відмови суду у задоволенні позову про поділ іншого майна, то ці висновки суду також є правильними.

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись вказаною статтею, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивачем не було надано суду жодного допустимого та належного письмового доказу в підтвердження існування майна яке підлягає поділу та набуття його під час шлюбу сторонами. Також позивачем не надано доказів в підтвердження того, що розмір аліментів, які вона одержує відповідно до рішення суду, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування їх дітей.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд не встановив обсяг спільно набутого майна подружжя і внаслідок чого ухвалив незаконне рішення, є необгрунтованим, оскільки законом не покладено на суд обов»язку збирати докази для встановлення обсягу нажитого подружжям майна, а ці докази мають надавати сторони. І лише на підставі наданих доказів суд встановлює обсяг спільно нажитого майна подружжя.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

З врахуванням наведеного, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст..ст. 303,307.308 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді