МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
МІСТА ОДЕСИ _____________________________________________________________________________
Провадження по справі №2/521/5247/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

судді - Маркарової С.В.,

за участю секретаря судового засідання - Іськової В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна, усунення перешкод в користуванні власністю,-

ВСТАНОВИВ:

11.08.2016 року Малиновська РА ОМР звернулась до суду із позовом, уточнивши який в процесі розгляду справи просила:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 24.12.2013 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_6

- витребувати спірну квартиру у ОСОБА_2 на користь Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради

- усунути перешкоду в користуванні спірним майном шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зі спірного майна.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що житловий будинок АДРЕСА_1 перебуває в оперативному управлінні Малиновської районної адміністрації Одеської міської радиАДРЕСА_1 якого належить місцевим радам.

В 2014 році в ході перевірки позивачем, однак, було встановлено, що спірна квартира має власника - ОСОБА_2

Право власності набуто відповідачем на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 24.12.2013 року з ОСОБА_3

Право власності на спірне майно у ОСОБА_3, в свою чергу, виникло на підставі договору купівлі-продажу від 22.11.2013 року з ОСОБА_5

Малиновська РА ОМР стверджувала, що договір-купівлі продажу нерухомого майна від 24.12.2013 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в порядку статі 215 ЦК України має бути визнаний недійсним, оскільки підстава виникнення у ОСОБА_3 права власності, за умови, що квартира ніколи не була приватизованою, не могла відчужуватись, є незаконною.

Враховуючи викладене, позивач в порядку ст.388 ЦК України просив витребувати спірну квартиру на свою користь, усунути перешкоду в користуванні спірним майном шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Окрім задоволення позовних вимог, позивач просив присудити на свою користь понесені судові витрати на оплату судового збору.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, пославшись на низку таких незаконних угод за участю ОСОБА_3, ОСОБА_5, розгляд таких справ судами, наявність кримінального провадження.

Представник відповідачівОСОБА_2 та ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала, стверджуючи, що відповідачами вимоги закону при укладені оспорюваного договору не порушувались, про обставини незаконного укладення договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 їм відомо не було, відповідачі є добросовісними набувачами.

Відповідач ОСОБА_3 в останнє судове засідання не з'явилась, повідомлялась про розгляд справи, про причини неявки не повідомила, в процесі розгляду справи позов не визнала.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась, повідомлялась про розгляд справи в порядку статей 74-76 ЦПК України.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, на які сторони послались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 перебуває в оперативному управлінні Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради.

Вказані обставини не оспорюються учасниками процесу та підтверджуються Положення «Про Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради», затвердженим рішенням Одеської міської ради від 13.02.2014 року із відповідними змінами.

За пунктом 3.2.4 вищезазначеного Положення Малиновська районна адміністрація ОМР виконує функції уповноваженого органу власника житлового фонду жилих та нежилих приміщень, а також комунальних підприємств житлово-комунальних сервісів.

Квартира АДРЕСА_1 вищевказаного будинку належить місцевим радам.

В 2014 році ході перевірки позивачем, однак, було встановлено, що спірна квартира має власника - ОСОБА_2

Право власності набуто нею на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 24.12.2013 року з ОСОБА_3

Право власності на спірне майно у ОСОБА_3 в свою чергу виникло на підставі договору купівлі-продажу від 22.11.2013 року з ОСОБА_5

За даними КП «Міське агентство з приватизації житла» спірна квартира на час укладення такого договору була не приватизованою, належала місцевим радам.

Так, спірна квартира надавалась позивачем у користування громадянам за договорами найму.

В 2009 році розпорядженням МРА ОМР №179/01-06 був припинений договір найму з громадянкою ОСОБА_7 у зв'язку з її смертю.

Цим же розпорядженням МРА ОМР укладений договір найму з братом померлої ОСОБА_8

23.01.2012 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси наймачем квартири АДРЕСА_1 визнано ОСОБА_9

25.04.2012 року рішенням апеляційного суду Одеської області у задоволені позовних вимог ОСОБА_9 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і криміна-льних справ від 09.04.2014 року рішення апеляційного суду Одеської області залишено без змін.

22.11.2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу квартири спірної квартири, договір посвідчений нотаріально, реєстровий номер 3183.

З тексту договору вбачається, що при посвідченні договору нотаріус виходив з свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_2, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради від 28.01.2010 року, за яким квартира належала на праві приватної власності ОСОБА_5

Як вбачається з відомостей КП «Міське агентство з приватизації житла» від 18.05.2015 року за №1589/0120 таке свідоцтво про право власності на житло ОСОБА_5 ніколи не видавалось, квартира АДРЕСА_1 не є приватизовано. Розпорядженням за номером НОМЕР_2 була зареєстрована інша квартира на сім'ю Сакуліних.

Через місяць після укладення угоди із ОСОБА_5 (24.12.2013 року) ОСОБА_3 відчужила спірну квартиру ОСОБА_10 за договором купівлі- продажу, посвідченим нотаріально, реєстровий номер 3398.

На підставі укладеного договору приватним нотаріусом до державного реєстру прав на нерухоме майно внесений запис про реєстрацію права власності НОМЕР_1 за ОСОБА_10

За матеріалами цивільної справи позивач дізнався про вищевказані обставини в 2014 році під час проведення перевірки справ, які перебувають на контролі Малиновської районної адміністрації ОМР.

Позов пред'явлений позивачем 11.08.2015 року, тобто в межах встановленого законом строку позовної давності.

Так, правочином відповідно до статті 202 ЦК України є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних права та обов'язків.

При цьому зміст правочину не може суперечити вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Зазначене узгоджується із статтею 203 ЦК України, за якою особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, що узгоджується із статтею 204 ЦК України.

Частинами 2, 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсний правочин відповідно до статті 216 ЦК України не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Враховуючи викладене, суд погоджується із доводами позивача, що на час укладення договору купівлі-продажу, що оспорюється ОСОБА_3 не була і не могла бути власником спірного приміщення, відповідно, не набула право на відчуження останнього, а договір купівлі-продажу спірного майна від 24.12.2013 року укладений без додержання вимог ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 658 ЦК України, що тягне в порядку частей 1 та 3 статті 215 ЦК України визнання його недійсним за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради як органу, в оперативному управлінні якого перебуває спірна квартира.

Зазначене узгоджується із ст.137 ГК України, за якою право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

Розглядаючи позовні вимоги МРА ОМР в порядку статті 388 ЦК України суд виходить з наступного:

Одним із ефективних речово-правових способів захисту права власності є витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов), тобто, позов неволодіючого власника до незаконно володіючого невласника з метою відновлення порушеного володіння річчю шляхом вилучення її у натурі.

Віндикаційний позов базується на визнанні права власності абсолютним правом, яке, не втрачається з незаконним вибуттям речі з володіння власника і переходом у володіння інших осіб.

Позивачем за віндикаційним позовом може бути неволодіючий власник (фізичні і юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів).

Водночас, законодавство надає право звертатися з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою ("титулом").

Титульними володільцями вважаються особи, які володіють майном за цивільно-правовими договорами особи, які володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом, що узгоджується із Положенням про МРАвід 13.02.2014 року.

Відповідачем за віндикаційним позовом має бути незаконний володілець майна власника, який може і не знати про неправомірність свого володіння та утримання такого майна. При цьому незаконними володільцями вважаються як особи, які безпосередньо неправомірно заволоділи чужим майном, так і особи, які придбали майно не у власника, тобто у особи, яка не мала права ним розпоряджатися.

При вирішенні спору суд не погоджується із доводами представника ОСОБА_10 про те, що відповідач ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірного майна, що виключає задоволення вимог МРА ОМР.

Із ст. 388 ЦК України випливає, що від недобросовісного набувача майно може бути витребуване власником в усіх випадках.

Поряд із тим, законодавець передбачає можливість витребування власником свого майна за певних обставин і від добросовісного набувача.

Від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно у особи, що не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише у разі, коли майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їх володіння іншим шляхом поза їх волею.

Отже, у разі вибуття майна з володіння власника за вищезазначених обставин, законодавець надає переваги у захисті власнику, а не добросовісному набувачеві.

Так, позивач не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися спірною квартирою, але вже й фактично нею не володіє.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача про визнання договору купівлі спірного майна недійсним, спірне майно знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_2, спірна квартира вибула з володіння МРА ОМР поза волі позивача, між сторонами по справі відсутні цивільні договірні відносини, спірна квартира є індивідуально визначеною річчю, позивачем обраний правильний спосіб захисту порушеного права визначений ст. 388 ЦК України.

Однак це не означає, що добросовісний набувач узагалі позбавлений можливостей захисту своїх інтересів, адже він може звернутися з відповідним позовом до особи, яка відчужила майно власника, як і має право залишити за собою зроблені ним поліпшення, якщо вони можуть бути відокремлені без пошкодження речі, а якщо це неможливо, добросовісний володілець має право вимагати відшкодування зроблених на поліпшення витрат, але не більше розміру збільшення вартості речі.

Крім того, суд не погоджується із вимогами позивача про усунення перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_4, оскільки вказані вимоги є передчасними, такий спір між сторонами на час розгляд справи відсутній, а рішення суду може бути виконано цими відповідачами шляхом добровільного звільнення спірного приміщення після набрання рішенням законної сили.

Судові витрати по оплаті судового збору, документально підтверджені позивачем підлягають присудженню на користь МРА ОМР пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в порядку ч.1 ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна, усунення перешкод в користуванні власністю - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 24.12.2013 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, реєстровий №3398.

Витребувати у ОСОБА_2 на користь Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради квартиру АДРЕСА_1.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради судовий збір у розмірі 61 гривню.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради судовий збір у розмірі 61 гривню.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради судовий збір у розмірі 61 гривню.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя С.В. Маркарова