АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1659/17 Головуючий 1 інст. - Зуб Г.А.
Справа № 640/1524/16-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: спори, що виникають із договорів
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Сементовської О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

04.10.2016 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» (далі по тексту - ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку») звернулось до суду з позовом в якому просило стягнути з ОСОБА_5 штраф згідно п. 19 Договору застави рухомого майна № ZXA019500.218594.002 від 21.01.2014 року в розмірі 9435,00 грн. та солідарно стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № IKAPNABG.218594.001 від 21.01.2014 року у розмірі 56 573 грн. 76 коп.

В обґрунтування зазначених вимог посилалось на те, що 21.01.2014 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № IKAPNABG.218594.001, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 49003,21 грн. на придбання автомобіля на строк до 20.01.2021 року з процентною ставкою за користування кредитом 16,99% річних. Позивач свої зобов'язання за цим договором виконав в повному обсязі.

21.01.2014 року в забезпечення належного виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_5 було укладено договір застави рухомого майна № ZXA019500.218594.002 , згідно якого останній передав в заставу банку придбаний автомобіль GEELY, модель СК 1.5L, 2013 року випуску, д.н. НОМЕР_1.

Згідно п. 17.1 вказаного договору, заставодавець зобов'язався страхувати предмет застави на користь заставодержателя у страховій компанії, узгодженій з заставодержателем. Не пізніше, ніж на один банківський день до закінчення строку дії договору страхування наземного транспорту, заставодавець зобов'язаний продовжити строк дії цього договору страхування на такий самий строк та надати докази оплати страхового платежу або укласти новий договір страхування на користь заставодержателя у страховій компанії, узгодженій заставодержателем, та надати заставодержателю докази сплати страхового платежу. Однак, ОСОБА_5 порушив умови вказаного пункту договору, а тому позивач просив стягнути з нього штраф.

Крім того, в забезпечення належного виконання кредитних зобов'язань за вказаним кредитним договором, між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_3 21.01.2014 року укладено договір поруки № PX029031.218600.001, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_3 відповідає за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і позичальник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

12.05.2016 року позичальнику, а 27.05.2016 року поручителю направлялись вимоги, в яких позивач вимагав усунути порушення зобов'язань щодо сплати кредиту, достроково повернути кредит та сплатити відсотки за його користування, проте вимоги банку виконано не було.

Таким чином, станом на 23.09.2016 року загальна заборгованість за вказаним кредитним договором становить 56573,76 грн., яка складається з: поточної заборгованості за кредитом - 36254,72 грн., простроченої заборгованості за кредитом - 4322,13 грн., нарахованих процентів на поточну заборгованість - 379,04 грн., простроченої заборгованості по сплаті процентів - 2626,28 грн., заборгованості по комісії - 0,00 грн., пені - 12550,13 грн., штрафу згідно п. 6.5 кредитного договору - 441,46 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2016 року позов публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» - задоволено частково.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_5 штраф згідно п. 19 договору застави рухомого майна №ZXA019500.218594.002 від 21.01.2014 року в розмірі 9 435 грн. та стягнути заборгованість за кредитним договором № IKAPNABG.218594.001 від 21.01.2014 року у розмірі 56 159 грн. 30 коп., а також вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позовних вимог суд вирішив відмовити.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що банк змінив процентну ставку, не повідомивши письмово про зміну процентної ставки позичальника, чим порушив умови кредитного договору та Цивільного Кодексу України. Крім того вказує, апелянт, банком при подачі позовної заяви не був наданий розрахунок, з якого можливо було б встановити з якої саме дати проценти нараховуються за зміненою процентною ставкою, та порядок їх обчислення. За таких обставин, суд мав обрахувати та встановити точну суму грошових коштів, яку Банк відповідно до своїх позовних вимог просив стягнути. Такого розрахунку судом здійснено не було.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно вимог ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у встановлений строк.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Судом встановлено, а особами, які беруть участь у справі, не заперечуються, що 21.01.2014 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» було укладено кредитний договір № IKAPNABG.218594.001, згідно умов якого банк на умовах, визначених договором, надав позичальнику у тимчасове, платне користування грошові кошти в сумі 49003,21 грн. на придбання автомобілю на строк до 20.01.2021 року з процентною ставкою 16,99% річних. (а.с.7-9)

21.01.2014 року в забезпечення належного виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір застави рухомого майна № ZXA019500.218594.002 , згідно якого останній передав в заставу банку придбаний автомобіль GEELY, модель СК 1.5L, 2013 року випуску, д.н. НОМЕР_1. (а.с.16-19)

На забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору, 21.01.2014 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № PX029031.218600.001, відповідно до якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, виходив із того, що відповідач ОСОБА_5 не виконував свої зобов'язання перед ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 23.09.2016 року складає 56 573,76 грн., що складається з поточної заборгованості за кредитом - 36254,72 грн., простроченої заборгованості за кредитом - 4322,13 грн., простроченої заборгованості за процентами - 2626,28 грн., поточної заборгованості за процентами - 379,04 грн., заборгованість за штрафами та/або пенею - 12550,13 грн., та штраф відповідно до кредитного договору - 441,46 грн.

Однак, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Таким чином, судом першої інстанції вірно виключено штраф згідно п. 6.5 кредитного договору із суми стягнення, що покладають на відповідача подвійну відповідальність за порушення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором.

Апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на те, що банком не надано розрахунку із встановленою датою зміни процентної ставки, зрозумілим і обґрунтованим порядком нарахування та обчислення процентів, встановлення точної і правомірної суми по сплаті поточної та простроченої заборгованості за процентами, оскільки кожна сторона вільна у виборі встановлених законом засобів доведення обставин на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень шляхом надання належних та допустимих доказів. (ст.ст.10, 57-66 ЦПК України.)

На підтвердження позовних вимог банк надав: копію кредитного договору № IKAPNABG.218594.001 від 21.01.2014 року; копію додатку № 1 до кредитного договору № IKAPNABG.218594.001 від 21.01.2014 року; копію меморіального ордеру № 102782 від 21.01.2014 року; копію меморіального ордеру № 37243688 від 21.01.2014 року; копію меморіального ордеру № 37243689 від 21.01.2014 року; розрахунки з зазначенням дат платежу, суми платежів за розрахунковий період з зазначенням розміру основного платежу, процентів за користування кредитом, графіку погашення кредиту станом на 23.09.2016 року; вимоги про погашення заборгованості.

Надані позивачем докази відповідачем та його представником не спростовані.

Колегія суддів погоджується також і з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_5 штрафу передбаченого пунктом 19 договір договору застави рухомого майна № ZXA019500.218594.002 від 21.01.2014 року, оскільки п. 19 договору застави передбачено, що у випадку порушення заставодавцем будь-якого із зобов'язань, передбачених п. 17.1, 17.4, 17.7 цього договору, він сплачує на користь заставодержателя штраф у розмірі 15% від вартості предмету застави згідно

Відповідно до п. 17.1 договору застави, заставодавець зобов'язався страхувати предмет застави на користь заставодержателя у страховій компанії, узгодженій з заставодержателем. Не пізніше, ніж на один банківський день до закінчення строку дії договору страхування наземного транспорту, заставодавець зобов'язаний продовжити строк дії цього договору страхування на такий самий строк та надати докази оплати страхового платежу або укласти новий договір страхування на користь заставодержателя у страховій компанії, узгодженій заставодержателем, та надати заставодержателю докази сплати страхового платежу.

Доказів сплати страхового платежу ОСОБА_5 суду першої, а також апеляційної інстанції не надав.

Апеляційна скарга на рішення суду зведена до критики вимог позивача та рішення суду без надання доказів, якими б спростовувалися доводи позивача.

Разом з тим, відповідачем не вжито жодних з передбачених ст.ст. 10, 27, 60, 131, 134, 137, 143, 168, ЦПК України дій, спрямованих на спростування доводів позивача.

Рішення суду в частині відмови у задоволені позову до поручителя ОСОБА_3 сторонами не оскаржувалось, а тому судом апеляційної інстанції, згідно вимог ст. 303 ЦПК України не переглядається.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд, згідно вимог ст.308 ЦПК України, відхиляє скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

О.М. Хорошевський