Дата документу 26.09.2017
Справа № 334/8641/15-ц
Провадження № 2/334/103/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Добрєва М.В.,

при секретарі Матвієнко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лізингової компанії ТОВ «ІГК» про визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до Лізингової компанії ТОВ «ІГК» та просить ухвалити рішення, яким встановити недійсним договору № 805215 від 07.05.2015 року та застосувати наслідки нікчемності правочину, тобто повернути сторонам передане ними на виконання нікчемного правочину. В заяві вказала, що 07 травня 2015 року між нею та Лізинговою компанією ТОВ «ІГК», в особі менеджера-консультанта ОСОБА_2 що діяла на підставі довіреності № 61 від 12.05.2014р. було укладено Договір № 805215 фінансового лізингу, предметом якого було надання партнеру послуг, спрямованих на придбання автомобіля «Кіа Sorenta» на суму 389 000,00 грн. Предметом оскаржуваного Договору № 805215 є надання особі предмета лізингу транспортного засобу Кіа Sorenta, який вона так і не отримала. З метою отримання автомобіля «Кіа Sorenta» на суму 389 000,00 грн., позивачка загалом перерахувала відповідачу 283 970,00 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що укладений між нею та Лізинговою компанією ТОВ «ІГК» договір № 805215 від 07.05.2015 року не був нотаріально посвідчений, а відтак є нікчемним. Крім того, вважає, що договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки відповідач, отримавши грошові кошти, відповідно до умов договору, не вчинив жодних дія для передання їй транспортного засобу.

В судове засідання позивачка не зявилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, просила ухвалити заочне рішення.

Відповідач заперечень проти позову не надав, в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлявся своєчасно, тому суд вважає можливим розглянути справу в його відсутності, на підставі наявних у справі матеріалів.

Суд, за згодою позивачки, вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 169 ч.4 ЦПК України за відсутністю відповідача.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у звязку із наступним.

Судом встановлено, що 07 травня 2015 року між ОСОБА_1 та Лізинговою компанією ТОВ «ІГК», в особі менеджера-консультанта ОСОБА_2 що діяла на підставі довіреності № 61 від 12.05.2014р. було укладено Договір № 805215 фінансового лізингу, предметом якого було надання партнеру послуг, спрямованих на придбання автомобіля «Кіа Sorenta» на суму 389 000,00 грн.

Вказаний договір нотаріально посвідчено не було.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Саме така правова позиція визначена Верховним Судом України в постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15.

Таким чином, оскільки договір фінансового лізингу № 805215 від 07.05.2015 року не було нотаріально посвідчено, він є нікчемним.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 року у справі № 6-308цс16.

Отже, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про встановлення нікчемності договору фінансового лізингу № 805215 від 07.05.2015 року та своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність в силу закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

На виконання договору фінансового лізингу № 805215 від 07.05.2015 року ОСОБА_1 передала Лізинговій компанії ТОВ «ІГК» грошові кошти в розмірі 283970,00грн., що підтверджується наданим ОСОБА_1 квитанціями від 07.05.2015 року, 27.07.2015 року, 04.06.2017 року.

Згідно ч. 5 ст. 216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК).

Отже, внаслідок недійсності (нікчемності) договору фінансового лізингу № 805215 від 07.05.2015 року, сторони цього правочину мають повернути одна одній у натурі все, що вони одержали на виконання цього правочину, а відтак грошова сума в розмірі 283970,00 грн. має бути повернута ОСОБА_1, як передбачено ст. 216 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави, підлягає стягненню судові витрати у розмірі 487,20грн.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 88, 209, 213, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_3 Олександрівни до Лізингової компанії ТОВ «ІГК» про визнання правочину недійсним - задовольнити.

Встановити нікчемність договору фінансового лізингу № 805215 від 07.05.2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та Лізинговою компанією ТОВ «ІГК».

Стягнути з Лізингової компанії ТОВ «ІГК», Код 3 на користь ОСОБА_1, ІПН, грошові кошти в розмірі 283970 (двісті вісімдесят три тисячі девятсот сімдесят) гривень 00коп.

Стягнути з Лізингової компанії ТОВ «ІГК», Код 3 на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особа, без участі якої було ухвалене рішення, має право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідач може оскаржити заочне рішення шляхом подачі заяви про його перегляд протягом 10 днів з дня отримання рішення.

Суддя: Добрєв М. В.