У х в а л а

іменем україни

17 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Житомирської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Комунальне підприємство «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 1» Житомирської міської ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою Житомирської міської ради на рішення апеляційного суду Житомирської області від 09 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року Житомирська міська рада звернулася до суду із вказаним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого зазначила, що рішенням виконкому Житомирської міської ради від 27 травня 1993 року №296 відповідачам було виділено квартири АДРЕСА_1 для організації дитячого будинку сімейного типу, батьками-вихователями якого були ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_7

Рішенням виконкому Житомирської міської ради №296 від 13 квітня 2000 року та на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 09 жовтня 2000 року зазначений дитячий будинок ліквідовано. Проте всупереч даному рішенню та положенням ст.114-1 ЖК Української РСР, відповідачі не звільнили зайняті приміщення, а продовжують проживати у спірних квартирах. Виходячи із наведеного, Житомирська міська рада як власник вказаних квартир просила витребувати їх із чужого незаконного володіння відповідачів.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 11 квітня 2016 року позов задоволено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 09 серпня2016 року, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивач обрав не вірний спосіб захисту порушеного права.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням виконкому Житомирської міської ради №212 від 13 липня 1989 року створено дитячий будинок сімейного типу, батьками-вихователями якого були ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_7 Рішеннями виконкому Житомирської міської ради №327 від 11 липня 1991 року та №256 від 27 травня 1993 року для організації зазначеного дитячого будинку було виділено квартири АДРЕСА_1, в які відповідачі вселилися та зареєструвалися разом із дітьми - ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Рішенням Богунського районного суд м. Житомира від 09 жовтня 2000 року дитячий будинок сімейного типу ліквідовано. На підставі цього рішення суду Житомирська міська рада 29 жовтня 2000 року надіслала лист-попередження про звільнення спірних квартир.

Відповідно до ст. 114-1 ЖК України, у випадках ліквідації дитячого будинку сімейного типу батьки-вихователі повинні звільнити надане їм жиле приміщення (стаття 46-1), а в разі відмови підлягають виселенню з наданням їм іншого благоустроєного жилого приміщення.

Згідно із п.34 Положення про дитячий будинок сімейного типу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1994 року №267 із змінами та доповненнями та чинного на час виникнення спірних правовідносин, у разі ліквідації дитячого будинку сімейного типу батьки-вихователі повинні звільнити надане їм жиле приміщення.

Таким чином до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми житлового законодавства, а не цивільного.

Застосування норм ст.387 ЦК України, відповідно до якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, є помилковим.

Оскільки відповідачі у встановленому законом порядку отримали у користування спірні квартири, тому вимога власника майна за характерними ознаками, умовами та суб'єктним складом не підпадає під визначення зобов'язання, пов'язаного із незаконним заволодінням відповідачами цим майном без відповідної правової підстави. Подальша зміна обставин (ліквідація дитячого будинку сімейного типу) не свідчить про незаконне заволодіння відповідачами житлом, а є підставою для їх виселення в порядку, передбаченому ст.114-1 ЖК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Житомирської міської ради відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 09 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.В. Маляренко
А.О. Леванчук
О.М. Ситнік