печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8002/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2017 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Литвинової І.В.,

при секретарі Бажан О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства фінансів України про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом з вимогами до відповідача, у якому просив визнати порушення його прав, стягнути в якості компенсації порушення його прав та нанесеної моральної шкоди на його користь з Міністерства фінансів України суму у розмірі 750 000 грн. В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначив, що він був позбавлений можливості реалізації свого права на справедливий та незалежний суд під час перегляду вироку Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003, ухваленому відносно нього, у Верховному Суді України.

Позивач, будучи повідомленим належним чином про судове засідання, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача повідомлений про час, дату і місце судового засідання належним чином, проте у судове засідання не з'явився, у письмових запереченнях, поданих на позов, зазначено клопотання про розгляд справи без участі представника.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Із змісту позовної заяви вбачається, що 14.11.2003 позивач засуджений вироком Апеляційного суду Львівської області до довічного ув'язнення за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач оскаржив його у касаційному порядку до Верховного Суду України, який своєю ухвалою від 30.03.2004 касаційну скаргу відхилив, а вирок суду залишив без змін.

Позивач вказав у позовній заяві, що касаційний розгляд у Верховному Суді України проводився українською мовою, допомога перекладача, як і адвоката, надана йому не була, у зв'язку з чим, він не був здатен до розуміння судового процесу та постановленого судового рішення, оскільки не володіє знаннями української мови. Ухвала Верховного Суду України від 30.03.2004, як зазначив позивач, була вручена йому без перекладу на російську мову, тому він не міг з ним ознайомитися.

ОСОБА_1 вказав у своїй позовній заяві, що Верховним Судом України під час касаційного провадження були допущені суттєві порушення кримінально-процесуального законодавства України, і, як наслідок, він зазнав моральної шкоди: відчував себе розгубленим, утисненим, беззахисним та переживав душевно-моральні страждання, переживання, психологічний розлад, що примусило його страждати і потягло невідворотні наслідки.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з статтею 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, за нормам Цивільного процесуального Кодексу України, особи, які беруть участь у справі, мають право подавати докази, брати участь в їх дослідженні, давати усні й письмові пояснення судові, подавати свої доводи, висловлювати міркування та заперечення, відповідно до ст. 27 ЦПК України.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено частиною 1 ст. 179 ЦПК України.

Так, позивачем було пред'явлено вимоги про визнання порушення його прав, стягнення в якості компенсації порушення його прав та нанесеної моральної шкоди суму у розмірі 750 000 грн. з відповідача Міністерства фінансів України, і у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовуються такі вимоги.

Разом з тим, стороною позивача не було подано суду належних та допустимих доказів його тверджень про нанесення моральної шкоди, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір відшкодування та якими доказами це підтверджується. Тобто сторона позивача не скористалась своїм правом та не виконала свій обов'язок, що полягає у поданні доказів.

За приписами частини 1 ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно з положеннями ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування грішми, іншим майном або в інший спосіб моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п. 3).

Також у роз'ясненнях, наданих Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995, вказано, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, окрім вказівки на те, у чому полягає ця шкода та якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві (п. 4).

За положеннями ЦПК України, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях; суд приймає до уваги належні та допустимі докази.

Під час розгляду справи до суду позивачем не подані належні докази, що містять відомості щодо предмета доказування, і за таких умов заявлений позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 55 Конституції України, ст.ст. 3, 11, 13, 15, 16, 23, 201 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-16, 28-32, 38-44, 57-63, 66, 79, 80, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства фінансів України про відшкодування шкоди - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. В. Литвинова