Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

24 травня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Богінкевич С. М. ,

при секретарі - Потапьонок К. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до Подільського районного суду м.Києва з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що 17.09.2004 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї було зареєстровано шлюб з відповідачем ОСОБА_2

Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось, в зв'язку з чим ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду з позовом про розірвання шлюбу.

Вказує, що під час перебування у шлюбі з відповідачем мають трьох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3, які проживать разом з нею в АДРЕСА_1.

Крім того, зазначає, що за час шлюбу з відповідачем було придбано автомобіль марки «Mitsubishi Lancer» 2005 року, легковий, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, орієнтовною вартістю 173,030 грн..

Звертає увагу суду на те, що автомобіль зареєстрований на відповідача. В добровільному порядку питання щодо поділу спільно нажитого з відповідачем майна вирішити не вдалось, а тому вона змушена була звернутись до суду з даним позовом та просить в порядку поділу майна, поділити між позивачкою та відповідачем спільне майно, за яким визнати за відповідачем одноосібне право приватної власності на легковий автомобіль «Mitsubishi Lancer» 2005 року, легковий, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ виданого Центром ДАІ м. Києва18.08.2005 року за № 524520 та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля в розмірі 86,515 грн..

В судове засідання позивачка не з»явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, від неї надійшла заява про розгляд справи її відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав наведених в заяві, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, шляхом публікації оголошення в газеті «Урядовий Кур'єр», причини неявку до суду не повідомив тому суд приходить до висновку про можливість слухати справу у їх відсутність на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що 17.09.2004 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, НОМЕР_6 (а.с.8).

Крім того, під час перебування у шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_4 року народилося троє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_5 (а.с.10), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3 (а.с.11). та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_4 (а.с.12), які проживають разом з нею в АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі сторонами було придбано майно, а саме: автомобіль марки «Mitsubishi Lancer» 2005 року, легковий, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується матеріалами справи (а.с.15, 16), однак автомобіль зареєстрований на відповідача.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи.

Стаття 68 СК України передбачає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За змістом ч. 4 ст. 65 СК України до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частини 2 та 3 вказаної статті передбачають можливість відступити від засад рівності часток за певних умов.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачка у підтвердження своїх позовних вимог що до стягнення 1/2 вартості вищезазначеного майна посилається на те, що відповідно до звіту ТОВ «Міжрегіональна агенція незалежної оцінки» ринкова вартість автомобіля марки «Mitsubishi Lancer» 2005 року, легковий, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 6709 доларів США (173,030 грн.).

У п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У зв'язку з вищевикладеним, з урахуванням повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами та дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги що до стягнення з відповідача грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля у розмірі - 86,515 грн. знайшли своє зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, ст.ст. 60, п.1 ст. 70, ч.2 п.1 ст. 71, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.372 Цивільного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 169, 208, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задоволити.

Поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільне майно подружжя - визнати за ОСОБА_2 право власності на легковий автомобіль MitsubishiLancer, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ виданого Центром ДАІ м.Києва 18.08.2005 року за № 524520 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіляMitsubishiLancer, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_7 розмірі 86 515 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 865 гривень 15 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва, шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. М. Богінкевич