АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1447/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Колтунової А.І.. ОСОБА_1,.

за участю секретаря - Радченко Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

25.08.2015 р. позивач ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 27.04.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 8867,00 доларів США на строк до 27.04.2012 року. 08.12.2011 р. між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі продажу прав вимоги за зазначеним кредитним договором. Відповідач умови договору не виконує, тому станом на 31.07.2015 р. утворилася заборгованість за кредитом в розмірі 153200, 48 грн., яку позивач просить стягнути з ОСОБА_2.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2015 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 27.04.2007 р. в розмірі 153200, 48 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення та ухвали нове, яким відмовити ПАТ «Дельта Банк» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує на те, що Кредитний договір № 00 від 24.07.2017 року був укладений між ним та АКІБ «УкрСиббанк на строк до 27.04.2012 року, а позовну заяву позивачем подано 25.08.2015 року, тобто зі спливом 3 річного строку позовної давності. Оскільки розгляд справи проводився в заочному порядку, відповідач був позбавлений права подати заяву про застосування строку позовної давності. Також рішення суду не містить висновків щодо доведеності позивачем права вимагати стягнення заборгованості, доведеності розміру заявлених грошових вимог, обґрунтованості, правильності розрахунку заборгованості.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 прийняті на себе зобовязання за кредитним договором не виконує в повному обсязі у звязку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню.

Проте, колегія суддів вважає, що висновку про наявність підстав для задоволення позову районний суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.04.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 8867, 00 дол. США на строк з 27.04.2007 року до 27.04.2012 року.

Відповідно до п. 1.3.1. договору за використання кредитних коштів у межах установленого терміну кредитування, процентна ставка встановлюється у розмірі 13, 5 % річних.

За п.п. 1.3.3., 1.3.4 нарахування процентів за договором здійснюється щомісяця в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/факт» відповідно до вимог нормативно правових актів Національного банку України та чинного законодавства України. Строк сплати процентів: з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який буди нараховані банком такі проценти.

Відповідно до договору позичальник зобовязується використовувати кредит на зазначені в договорі цілі, повернути одержаний кредит та сплатити нараховані банком проценти, комісії та інші платежі у порядку та терміни встановлені договором.

Доводи представника відповідача про недоведеність у ПАТ «Дельта Банк» права вимагати виконання за кредитним договором спростовуються матеріалами справи.

Так, 08.12.2011 р. між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в наслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Оформлюючи відступлення права вимоги (ст. ст. 513, 514, 516, 517, 651, 1077, 1078, 1082, 1084 ЦК України), АТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов'язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, тож до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо валюти зобов'язання.

Тобто, належним виконанням зобов'язання з боку боржника є повернення кредиту у строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.

У відповідності до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.

Відповідно до загального порядку заміни кредитора у зобов'язанні, визначеного ч. 2 ст. 516, ч. 2 ст. 517 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідачем не надані докази виконання боржником свого обов'язку ані первісному, ані наступному кредиторам.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 р. № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк».

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452 VI Фонд вживає передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст.530,631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено уст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно дост. 1048 цього Кодексу(ч. 2ст. 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у ч. 1 ст.611, ч. ч. 2-4 ст.612 ЦК України, ч. ч. 1, 2 ст. 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі заперечував факт отримання кредиту, однак вказані доводи спростовуються матеріалами справи.

Оскільки суд першої інстанції при неповному зясовані обставин, що мають значення для справи, в порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України в повній мірі не сприяв всебічному і повному їх з'ясуванню, а саме не роз'яснив представнику позивача наслідки неподання таких доказів, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції до матеріалів справи за клопотанням представника позивача були залучені копії заяви про видачу готівки № 27, копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засоби, виписки по кредитному договору № 0, копія повного тексту договору купівлі-продажу прав вимоги з витягом з додатку № 1 до нього, копія акту приймання-передачі.

Відповідач умови договору не виконував, тому станом на 31.07.2015 р. утворилася заборгованість за кредитом в розмірі 153200,48 грн., яка підтверджена відповідним розрахунком позивача та випискою з особового рахунку боржника (а.с. 148 178), з яких зрозумілі суми надходження та їх віднесення на погашення складових заборгованості.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України)

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відомостей про те, що ОСОБА_2 були здійснені платежі за кредитним договором після 29 листопада 2011 року матеріали справи не містять.

З позовом до суду ПАТ «Дельта Банк» звернулося 25.08.2015 року, тобто поза межами строку позовної давності, встановленої законом.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача посилався на сплив позовної давності, про застосування якої відповідач не мав можливості заявити у суді першої інстанції, оскільки справу судом розглянуто у його відсутності та у справі ухвалено заочне рішення. В заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_2 вказував на сплив строку позовної давності, такі самі доводи виклав і в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 74 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою.

У ч. 4 цієї статті передбачено, що судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки у суд і підготовки до участі у судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання.

Колегією суддів встановлено наступне.

Матеріали справи містять зворотне повідомлення про вручення судової повістки щодо розгляду справи призначеного на 16 листопада 2015 року на якій в графі «вручено особисто» зазначено прізвище «Яковлев» (а.с.37). ОСОБА_2 наполягає, що зазначену судову повістку він не отримував.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про поштовий зв'язок» оператори надають користувачам послуги поштового зв'язку відповідно до законодавства України та провадять іншу підприємницьку діяльність в установленому законом порядку. Послуги поштового зв'язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв'язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості.

Згідно п. 89, п. 106, п. 116, п. 117 «Правил надання послуг поштового зв*язку», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009р. №270 реєстровані поштові відправлення вручаються, кошти за поштовими переказами виплачуються одержувачам за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу. Під час вручення фізичній особі зареєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв'язку на підставі пред'явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище. На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою "Вручити особисто", внутрішнього рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" одержувач розписується та зазначає прізвище.

Як вбачається з поштового повідомлення про направлення судової повістки (а.с. 37) воно містить прізвище одержувача без особистого підпису.

Таким чином не можна вважати, що ОСОБА_2 отримував судову повістку про виклик до суду у судове засідання призначене на 16 листопада 2015 року.

Судову повістку про виклик у судове засідання на 30 листопада 2015 року ОСОБА_2 отримав 16 грудня 2015 року. Тобто вже після розгляду справи.

За таких обставин не можна вважати, що суд дотримався вимог щодо належного повідомлення відповідача про наявність судового спору та повідомлення його про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст.ст. 74,76 ЦПК України, що призвело до недотримання принципу рівності та змагальності сторін та порушення вимоги ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя та позбавив відповідача подати заперечення на позовну заяву та докази, які б довели ті обставини, на які він посилався.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовна давність підлягає застосуванню за заявою, поданою відповідачем ОСОБА_2 у апеляційному суді, та у задоволенні позову необхідно відмовити за спливом позовної давності.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є порушення норм матеріального, процесуального права. Необхідно ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2015 року скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_1