АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участі секретаря: Синенка Є.А,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Українського державного хіміко-технологічного університету про визнання ставки заробітної плати майстра виробничого навчання, нараховану відповідачем з 01.06.1996 р. по 06.09.2000 р. невідповідну встановленої для цієї посади; визнання нарахування заробітної плати для посади майстра виробничого навчання невідповідною нормативним документам, неправомірною, зобовязання вчинити певні дії, перерахунку, -

ВСТАНОВИВ:

23 червня 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.

З урахуванням неодноразової зміни та доповнення позовних вимог, позивач просив суд визнати ставку заробітної плати майстра виробничого навчання, нараховану відповідачем з 01.06.1996 р. по 06.09.2000 р., такою, що не відповідає встановленій для цієї посади додатком № 3 наказу Міністерства освіти України № 252 від 25.07.1996 р. в редакції наказу № 7 від 11.01.1997 року. Визнати нарахування заробітної плати для посади майстра виробничого навчання не відповідним нормативним документам, неправомірним. Зобовязати відповідача здійснити позивачу перерахунок і нарахування посадового окладу (ставки заробітної плати) з 01.06.1996 року по 06.09.2000 року у відповідності з додатком № 3 наказу Міністерства освіти України № 252 від 25.07.1996 р. в редакції наказу № 7 від 11.01.1997 року для посади майстра виробничого навчання по 16-му тарифному розряду (а.с. 208 заява від 06.06.2016 року). Визнати зниження відповідачем посадового окладу (ставки заробітної плати) з 01.06.1996 року по 06.09.2000 року неправомірним, таким, що порушує п. 6 Постанови КМУ від 29.05.1996 року № 565 (а.с. 187 заява від 07.04.2016 року).

В обґрунтування позову зазначив, що в червні він отримав у відповідача відомості щодо нарахування зарплати для оформлення пенсії. З них слідує, що з червня 1996 року нарахування по заробітній платі були знижені. Він працював на посаді майстра виробничого навчання у відповідача з 25.09.1991 року, та має згідно Конституції України право на заробітну плату не нижче тієї, яка визначена законом. З 01.01.1993 року його ставка заробітної плати складала 19780 крб. Згідно розрахунку по Додатку № 1 Постанови КМУ № 45 від 25.01.1993 року зарплата нарахована по 16 тарифному розряду. Нарахована йому з 01.06.1996 по 06.09.2000 року ставка заробітної плати не відповідає посадовому окладу майстра виробничого навчання, встановленому додатком № 3 наказу Міністерства освіти України № 252 від 25.07.1996 р. в редакції наказу № 7 від 11.01.1997 року (119-145 грн.). При цьому посадові оклади майстрів виробничого навчання встановлюються на рівні 14-17 тарифних розрядів. Це вказано у примітці 10 п.12 розділу ІІІ наказу Міністерства освіти України від 15.04.1993 року № 102 з подальшими змінами наказами № 252 від 25.07.1996 року і № 41 від 17.02.1999 року.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність рішення, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, позивач працював в Українському державному хіміко-технологічному університеті. З 25.09.1991 року переведений з посади молодшого наукового співробітника НДЧ кафедри хімічного машинобудування на посаду майстра виробничого навчання тієї ж кафедри з окладом 315 руб. у місяць (а.с. 30).

Заробітна плата позивача, згідно наданих ним документів, в 1996 році складала: січень-квітень 141,07 грн. на місяць, травень 164,08 грн., червень-липень 148,74 грн. на місяць, серпень 112,48 грн., вересень 84,20 грн., жовтень 42,10 грн., листопад 100,73 грн., грудень 105,15 грн. (а.с. 6).

Позивачем також надано довідку про доходи за період з 01.01.2000 по 01.07.2000 року, згідно з якою його заробітна плата складала 97,00 грн. на місяць (а.с. 7 зворот).

Згідно штатного розпису Українського Державного хіміко-технологічного університету, затвердженого в 1999 році, посада майстра виробничого навчання кафедри хімічного машинобудування відноситься до учбово-допоміжного персоналу (а.с. 50).

В порушення вимог ст. 131 ЦПК України позивач не повідомив суд про всі відомі йому рішення судів, що стосуються предмету спору. Про існуючі судові рішення за позовом ОСОБА_2 до Українського Державного хіміко-технологічного університету про стягнення заробітної плати суду стало відомо з пояснень представника відповідача.

Місцевим судом оглянуто в судовому засіданні цивільну справу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 2-557/2000 за позовом ОСОБА_2 до Українського Державного хіміко-технологічного університету про стягнення заробітної плати, компенсації за втрату частини заробітної плати в звязку з порушенням строків її виплати, відшкодування моральної шкоди.

З матеріалів вказаної справи вбачається, що позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що з 01.07.1996 року відповідач встановив оклад майстру виробничого навчання в розмірі 84 грн., що не відповідає посадовому окладу майстра виробничого навчання, встановленому наказом Міністерства освіти України від 25.07.1996 року № 252 та № 7 від 11.01.1997 року., згідно з якими йому оклад мав бути встановлений в розмірі 119-145 грн. без врахування 15 відсотків за категорію ВНЗ. Просив стягнути з відповідача заробітну плату, невиплачену йому за період з 01.07.1996 по 01.03.2000 року, компенсацію за втрату частини заробітної плати в звязку з порушенням строків її виплати, відшкодувати моральну шкоду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.03.2000 року, залишеним без змін ухвалою судової колегії в цивільних справах Дніпропетровського обласного суду від 17 квітня 2000 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено (а.с. 194).

Крім того, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2000 року, залишеною без змін ухвалою судової колегії в цивільних справах Дніпропетровського обласного суду від 27 листопада 2000 року та ухвалою судової колегії в цивільних справах Верховного Суду України від 20 серпня 2001 року, заява ОСОБА_2 про скасування постановлених у справі рішень у звязку з нововиявленими обставинами також залишена без задоволення (а.с. 200).

Статтею 61 ЦПК України визначено підстави звільнення від доказування. Так, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч. 1), обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ч. 2), обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3), вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, не потребує доказування той факт, що в період з 01.07.1996 по 01.03.2000 року позивач фактично працював у відповідача на посаді навчального майстра, про що свідчать його посадові обовязки. В додатку № 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.05.1996 року № 565 в редакції Постанови КМУ від 02.12.1996 року № 458, якою визначено схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів бюджетних установ і організацій в розділі І наводиться перелік посад професорсько-викладацького складу вищих навчальних закладів 3-4 рівнів акредитації, серед яких відсутня посада майстра виробничого навчання.

Місцевим судом обґрунтовано взято до уваги, що наказом № 7 від 11.01.1997 року «Про внесення змін і доповнень до наказу Міністерства освіти України № 252 від 25.07.1996 року «Про розміри посадових окладів /ставок заробітної плати/ працівників закладів освіти» затверджена нова редакція додатків № 1-15 до наказу Міністерства освіти України від 25.07.1996 року і керівникам установ освіти необхідно було встановити з 01 жовтня 1996 року нові розміри посадових окладів/ ставок заробітної плати працівникам закладів освіти.

Так, оклад майстра виробничого навчання в установах освіти 1 і 2 рівня склав 119-145 грн. (додаток № 3 до наказу), для 3 і 4 рівня акредитації 85 грн. (додаток № 10 до наказу), та особливо відмічено, що такий оклад для майстра виробничого навчання встановлюється в учбових закладах 3 і 4 рівня акредитації.

Вивчивши надані суду документи, суд дійшов висновку, що порушень чинного законодавства при встановленні відповідачем ОСОБА_2 ставки заробітної плати майстра виробничого навчання, не встановлено, а інші вимоги позивача мають похідний характер, в звязку з чим, вимоги позивача - не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають,

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як з таким, що зроблений у відповідності до норм матеріального та процесуального права, підтверджуються матеріалами справи та доводами апеляційної скарги не спростований, які за своїм змістом також не містять посилань на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення.

Посилання апеляційної скарги на неправомірне неврахування судом першої інстанції тих обставин, що позивач просить визнати ставку заробітної плати майстра виробничого навчання, нараховану відповідачем з такою, що не відповідає встановленій для цієї посади додатком № 3 наказу Міністерства освіти України № 252 від 25.07.1996 р. в редакції наказу № 7 від 11.01.1997 року також у період, який не досліджувався судом при розгляді справи № 2-557/2000, а саме з 01.06.1996 по 01.07.1996 року та з 01.03.2000 по 06.09.2000 року не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у вказані проміжки часу (з 01.06.1996 по 01.07.1996 року та з 01.03.2000 по 06.09.2000 року) ОСОБА_2 працював на тій же посаді майстра виробничого навчання кафедри хімічного машинобудування, що й у період, який досліджувався судом при розгляді справи № 2-557/2000. А від так, його функціональні обовязки не змінювалися, ніяких змін умов праці позивача за цей час не допускалось, правовідносини сторін та фактичні обставини були відповідними тому періоду, який був досліджений судом в справі2-557/2000, на що також звертав увагу позивача місцевий суд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги, щодо неправомірної відмови у задоволенні решти позовних вимог також не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки розглядаючи спір, місцевий суд дійшов висновку, що порушень чинного законодавства при встановленні відповідачем ОСОБА_2 ставки заробітної плати майстра виробничого навчання, не встановлено, а від так відсутні підстави також і для визнання нарахування заробітної плати не відповідним нормативним документам, неправомірним; зобовязання відповідача здійснити позивачу перерахунок і нарахування посадового окладу, визнання зниження відповідачем посадового окладу неправомірним, в звязку з чим суд також відмовив в їх задоволенні.

Посилання апеляційної скарги, на неправомірність рішення в значній мірі повторюють доводи, що були викладені Позивачем в суді першої інстанції у вигляді обґрунтування позовної заяви та які були предметом дослідження місцевого суду, а тому додаткового правового аналізу не потребують.

Решта доводів апеляційної скарги, доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Окрім того, згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду першої інстанції.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права під час розгляду справи, оскільки вони не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог. Окрім того, за ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд 1 інстанції у досить повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірив та надав їм належну оцінку, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_3