Номер провадження: 22-ц/785/2179/17
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С.Й.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2016 року про закриття провадження у цивільній справі та про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про зобов'язання відновити горище у будинку АДРЕСА_1, яке розташовано над нежитловим приміщенням НОМЕР_1, треті особи: Одеська міська рада, голова ОСББ №17, мешканці будинку АДРЕСА_1 та за позовом третьої особи ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про зобов'язання відновити становище, яке існувало до порушення прав, треті особи: Департамент муніципальної безпеки Одеської міської ради, ОСББ №17 по вул. Успенська у м. Одесі,

встановила:

23 травня 2016 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила зобов'язати відповідачів ОСОБА_3 знести паркан, туалет, будку охорони, встановлені ними на території двору будинку АДРЕСА_1, зобов'язати ОСОБА_3 привести за їх кошти нежитлове приміщення першого поверху АДРЕСА_2 яке було розташоване над нежитловими приміщеннями № НОМЕР_1.

01.06.2016 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову (т.1, а.с.22-23).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.06.2016 року провадження у справі було відкрито (т.1, а.с.62).

Ухвалою того ж суду від 01.06.2016 року заходи забезпечення позову за заявою ОСОБА_4 були застосовані (т.1, а.с.63-64).

24.06.2016 вищевказана позовна заява була уточнена і в якості другого позивача була вказана також ОСОБА_5, та в якості третіх осіб зазначені: ОМР, голова ОСББ № 17, ОСОБА_8 та інші мешканці будинку АДРЕСА_1 (т.1, а.с.76-83).

15 листопада 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про залучення його в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, та надав суду позовну заяву до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про зобов'язання відновити становище, яке існувало до порушення прав, треті особи Департамент муніципальної безпеки Одеської міської ради, ОСББ №17 по вул. Успенська у м. Одесі (т.1, а.с. 146-151).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2016 року зазначені позови були об'єднані в одне провадження (т.1, а.с. 159).

Разом з тим, 22 листопада 2016 року від позивача ОСОБА_9 надійшла заява про закриття провадження у справі у зв'язку з її відмовою від позову та про скасування заходів забезпечення позову (т.1, а.с.162).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.12.2016 року провадження в частині позовних вимог ОСОБА_4 було закрито, а позовні вимоги ОСОБА_5, як і вжиті заходи забезпечення позову залишені в провадженні суду (т.1, а.с. 187).

В апеляційних скаргах ОСОБА_3 ставить питання про скасування вищевказаної ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2016 року, в частині закриття провадження у цивільній справі, а також в частині залишення заходів забезпечення позову в провадженні суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

При цьому, в апеляційній скарзі від 26.12.2016 року апелянт ОСОБА_3 ставить питання про скасування вказаної ухвали суду і постановлення нової - про залишення позовних вимог ОСОБА_4 і ОСОБА_5 без розгляду, посилаючись на те, що вказана ухвала постановлена без виклику сторін та через повторну неявку позивачів у судове засідання (т.1, а.с.212-221).

В апеляційній скарзі від 28.12.2016 року апелянт ОСОБА_3 ставить питання про скасування вказаної ухвали суду, в частині відмови ОСОБА_4 у скасуванні заходів забезпечення позову та постановлення в цій частині нової ухвали, якою заяву ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову задовольнити (т.1, а.с.225-232).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, заперечень проти них, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційних скарг, виходячи з наступних підстав.

Так, постановляючи оскаржувану ухвалу про закриття провадження у справі, в частині позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 особисто звернулась до суду із заявою про закриття провадження у справі.

У відповідності до ч.3 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Таким чином, суд був зобов'язаний закрити провадження у справі, так як ОСОБА_4 звернулась до суду із відповідною заявою.

В свою чергу суд залишив в провадженні суду позовну заяву іншого позивача - ОСОБА_5, яка із заявою про закриття провадження у справі не зверталась.

Що стосується доводів апелянта ОСОБА_3 про те, що суд не мав правових підстав для закриття провадження у справі, а повинен був залишити позовні вимоги ОСОБА_4 і ОСОБА_5 без розгляду через їх повторну неявку в судове засідання, то вони є безпідставними, з огляду на наступне.

У відповідності до п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Однак, матеріали справи не містять жодного належного повідомлення позивачів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про час і місце судового засідання, як на 06.12.2016 року, так і на попередні - 29.11.2016 року та 27.10.2016 року (т.1, а.с. 145, 158, 186).

Зазначені обставини свідчать про те, що у суду не було жодних правових підстав для залишення позову ОСОБА_4 і ОСОБА_5 без розгляду через їх повторну неявку в судове засідання.

Що стосується доводів апелянта ОСОБА_3 про те, що суд розглянув заяву ОСОБА_4 про закриття провадження у справі за її позовом без судового засідання, то вони є безпідставними, оскільки спростовуються наявною у справі довідкою про розгляд справи 06.12.2016 року у відкритому судовому засіданні, без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами (т.1, а.с.186).

Крім викладеного, колегія суддів зазначає, що як було зазначено вище, в апеляційній скарзі від 28.12.2016 року апелянт ОСОБА_3 ставить питання про скасування вказаної ухвали суду, в частині відмови ОСОБА_4 у скасуванні заходів забезпечення позову та постановлення в цій частині нової ухвали, якою заяву ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову задовольнити.

При цьому апелянт посилається на те, що ухвала про забезпечення позову від 01.06.2016 року була постановлена саме за заявою ОСОБА_4, а тому враховуючи, що ОСОБА_4 подала заяву про закриття провадження у справі із скасуванням заходів забезпечення позову, то суд повинен був разом із закриттям провадження у справі скасувати заходи забезпечення позову.

Однак, колегія суддів не погоджується з даними доводами апелянта ОСОБА_4, з огляду на наступні обставини.

Так, як вбачається із матеріалів справи, дійсно 01.06.2016 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову (т.1, а.с.22-23).

Суд своєю ухвалою від 01.06.2016 року задовольнив заяву ОСОБА_4 (т.1, а.с.63-64).

В подальшому, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.11.2016 року вказана ухвала суду про забезпечення позову за апеляційною скаргою ОСОБА_6 була скасована і постановлена нова, якою було заборонено ОСОБА_6 і ОСОБА_14 проведення будь-яких будівельних, ремонтних робіт поза межами нежитлового приміщення № НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1. Також було заборонено компетентним органам здійснювати оформлення правовстановлюючих документів на нежитлове приміщення № НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1, до вирішення спору по суті.

Вказана ухвала суду апеляційної інстанції мається на а.с.251-255, у томі 2 виділених матеріалів.

Разом з тим, ще до вказаного часу, а саме 24.06.2016 року до участі у справі в якості співпозивача, окрім ОСОБА_4 також вступила ОСОБА_5, що підтверджується уточненою позовною заявою, про що йшлося вище (т.1, а.с.76-83).

Таким чином, на даний час позивачем у даній справі є саме ОСОБА_5, яка не відмовлялась від позову, підтримує його в повному обсязі.

Вирішуючи питання про те, чи були у суду першої інстанції підстави для скасування заходів забезпечення позову, враховуючи закриття провадження у справі за заявою одного із позивачів - ОСОБА_4, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є самочинне будівництво нежитлового приміщення та відновлення становища, яке існувало до здійснення будівництва, а саме відновлення горища у будинку АДРЕСА_1, яке було розташоване над нежитловим приміщенням № НОМЕР_1, що підтверджується уточненою заявою ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (т.1,а.с.80-83).

Крім того, суд об'єднав вказаний позов із позовом третьої особи, яка заявила самостійні вимоги - ОСОБА_7, та який ставив перед судом питання про зобов'язання ОСОБА_6 і ОСОБА_10 відновити становище, яке існувало до порушення права, а саме приведення в первісний стан приміщення горища у будинку АДРЕСА_1, яке було розташоване над нежитловим приміщенням № НОМЕР_1 (т.1, а.с.146-151).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні заяви ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову, оскільки у справі є інші позивачі, та треті особи, які повністю підтримують позовні вимоги і вжиті заходи забезпечення позову.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи із пояснень в суді апеляційної інстанції представників позивачів ОСОБА_5 і ОСОБА_7 - ОСОБА_11, третьої особи ОСББ «Успенська 17» - ОСОБА_12, та третьої особи - мешканця АДРЕСА_2 - ОСОБА_13

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що скасування вжитих заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або неможливості виконання судового рішення в майбутньому, а також може порушити права інших осіб.

Саме із вказаних обставин виходила колегія суддів апеляційного суду Одеської області, постановляючи ухвалу від 14.11.2016 року про скасування заходів забезпечення позову і застосування інших.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що незважаючи на те, що провадження у справі за позовом ОСОБА_4, яка звернулась із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, закрито, підстав для скасування заходів забезпечення позову матеріали справи не містять, враховуючи права інших позивачів у справі та третіх осіб.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційних скарг її не спростовують, ухвалу постановлено у відповідності до вимог процесуального права, у зв'язку з чим апеляційні скарги слід відхилити, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2016 року про закриття провадження у цивільній справі та про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена, в частині закриття провадження у справі, шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

В іншій частині ухвала касаційному оскарженню не підлягає

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко