Апеляційний суд Житомирської області
Справа №282/301/16 Головуючий у 1-й інст. Замега І. І.
Категорія 52 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи - органу опіки та піклування Любарської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів встановлення опіки та призначення опікуна

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2016 року

встановила:

У березні 2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом на обґрунтування якого зазначила, що з жовтня 2014 року у складі її сім'ї перебувають неповнолітні онуки: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Причиною звернення до суду послужила та обставина, що відповідачі, будучи батьками дітей, повністю ухиляються від виконання батьківських обов'язків, не надаючи, зокрема, ніякої допомоги, не турбуючись про фізичний та духовний розвиток дітей, не займаються їх вихованням. Фактично зараз відповідачів із дітьми поєднує лише запис у свідоцтвах про народження. З урахуванням викладеного, позивач просить позбавити відповідачів батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей, призначити її опікуном над ними та стягувати з відповідачів на її користь на утримання дітей аліменти.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3 відносно дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис № 3337, місце реєстрації: Відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя АДРЕСА_1 відносно ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Накладено заборону на відчуження майна та житлового будинку, на яке за законом мають право ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_4.

Накладено заборону на відчуження майна та житлового будинку, на яке за законом має право ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Встановлено над дітьми: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 опіку, призначивши їм опікуна - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, жительку АДРЕСА_4.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя АДРЕСА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 200 (двісті) гривень щомісяця, починаючи з 11 березня 2016 року і до досягнення сином ОСОБА_7 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_13.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, жительки АДРЕСА_4 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 200 (двісті) гривень на кожну дитину щомісяця, починаючи з 11 березня 2016 року і до досягнення сином ОСОБА_7 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_13.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, з апеляційною скаргою звернулася ОСОБА_5, в якій ставить питання про скасування рішення суду в частині накладення заборони на відчуження майна, а саме : квартири АДРЕСА_1. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує порушенням судом норм матеріального та процесуального права, а також неповним з'ясування обставин справи та дослідженням доказів. Вважає, що накладеною забороною на відчуження належної квартири порушено її право на вільне розпорядження власністю, передбачене ст.ст. 319, 321 ЦК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення та накладаючи заборону на відчуження майна та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, суд першої інстанції, вважав, що законне право на нього має малолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Судом встановлено, що батьками малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_4, 1972 року народження та ОСОБА_3, 1978 року народження, актовий запис про народження № 3337 від 25.11.2010 року.

Відповідачі перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.09.2010 року, який рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 08 травня 2013 року було розірвано. Неповнолітнього сина ОСОБА_7 залишено на подальше проживання з мамою.

Згідно довідки Юрівської сільської ради № 197 від 15 лютого 2016 року, до складу сім'ї позивача ОСОБА_2, яка проживає в АДРЕСА_4, входять також її онук ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідач ОСОБА_3, яка фактично за вказаною адресою не проживає. Батько дитини - ОСОБА_4 зареєстрований та проживає за адресою : АДРЕСА_1.

Органом опіки та піклування Любарської районної Державної адміністрації був наданий висновок № 492/18 від 15 квітня 2016 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів відносно сина та про призначення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 опікуном над малолітнім онуком ОСОБА_7, який після розірвання шлюбу батьків проживає у сім'ї опікуна (бабусі) та зареєстрований за адресою : АДРЕСА_4.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла.

З огляду на зазначене суд на підставі прямої вказівки закону може за власною ініціативою вирішити питання щодо накладення заборони на відчуження майна та житла дитини в межах розгляду справи про позбавлення батьківських прав або відібрання дитини.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з яким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає.

На час ухвалення рішення суду першої інстанції малолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 не проживав та не був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1. Дитина не мала ані права власності, ані права користування зазначеним майном, що унеможливлює застосування до нього судом приписів ч.4 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства».

Спірна квартира належить заявнику ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 01.12.2006 року, в якій зареєстрований та проживає її син - відповідач у справі ОСОБА_4 (а.с.84,87).

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 ЦК України закріплено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції в частині накладення заборони на відчуження майна та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, скасування рішення в даній частині не призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, оскільки оскарженим рішенням накладено заборону на відчуження майна та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4, на яке за законом має право користування малолітній ОСОБА_7.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Любарського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2016 року в частині накладення заборони на відчуження майна та житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1, скасувати.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий : Судді :