Справа № 415/109/17
Провадження № 2/415/395/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.17 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

за участю секретаря Гуртової К.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

за участю представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що 05.09.2016 року він був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Після звільнення позивачу не виплатили в повному обсязі нараховану заробітну плату. Згідно з довідкою заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з грудня 2015 року по вересень 2016 року складає 47302,24 грн.. До теперішнього часу заборгованість не сплачена.

Вважає дії відповідача незаконними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки підприємство, організація, установа згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

На день предявлення позову до суду сума середнього заробітку, який зобовязаний сплатити за час затримки розрахунку складає 42334,51 грн. (24079,85/62=338,39*109).

На підставі викладеного та після зменшення розміру позовних вимог просив суд стягнути з відповідача, на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 06.09.2016 року до 14.03.2017 року у розмірі 53343 грн. 84 коп. за кожен день розрахунку та нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 24314,28 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 зменшені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, підтвердив факти, викладені у позовній заяві, та просив суд зменшені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача, на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 06.09.2016 року до 14.03.2017 року у розмірі 53343 грн. 84 коп. за кожен день розрахунку та нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 24314,28 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 зменшені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд зменшені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача, на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 06.09.2016 року до 14.03.2017 року у розмірі 53343 грн. 84 коп. за кожен день розрахунку та нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 24314,28 грн.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 проти задоволення зменшених позовних вимог не заперечував.

Вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Згідно з трудовою книжкою серії АС № 767662, заповненою 01.01.1999 року, на підставі наказу № 8-К від 05.09.2016 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України.

Отже, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем до 06.09.2016. та був звільнений за власним бажанням.

Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з довідкою № 209 від 16.03.2017 року, виданою ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта імені ОСОБА_4», заборгованість із нараховано, але не виплаченої заробітної плати за грудень 2015 року та серпень 2016 року складає всього 24314,28 грн.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 24314,28 грн. підлягають задоволенню.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно з довідкою № 62 від 23.01.2017 року, виданою ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта імені ОСОБА_4», кількість робочих днів у липні 2016 року - 0 днів, у серпні 2016 - 16, всього нарахована заробітна плата у сумі 6465,89 грн., відповідно середньоденний заробіток позивача становить 404,12 грн.

Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 06.09.2016 року по 14.03.2017 року, тобто за 132 робочих дні (132*404,12=53343,84) становить 53343 грн. 84 коп.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, підлягають у задоволенню, а саме у розмірі 53343 грн. 84 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 551 гривню 20 копійок.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України ст. 43 Конституції України, ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), ст.ст. 116, 117 КЗпП України, абз. 3 п. 2, п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, Законом України «Про судовий збір», суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), нараховану але не виплачену заробітну плату у сумі 24314 (двадцять чотири тисячі триста чотирнадцять) гривень 28 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі у розмірі 53343 (пятдесят три тисячі триста сорок три) гривні 84 копійки.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» судовий збір на користь держави у сумі 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині сплати середнього заробітку за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА