Справа №442/1734/17
Провадження №2/442/1045/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі : головуючого- судді Нагірної О.Б.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на ? ідеальну частину квартири АДРЕСА_1.

Cвої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.12.2015 року відповідач позичив в нього гроші в розмірі 120000 грн., строком до 31.05.2016 року, що підтверджується розпискою. Грошові кошти відповідач взяв з метою вирішення фінансових питань та в даній розписці було зазначено те, що у разі неповернення вказаних грошей у встановлений строк, належна відповідачу ? ідеальна частина квартири АДРЕСА_2 перейде у власність позивача (в рахунок погашення боргу). До теперішнього часу відповідач грошові кошти йому не повернув, спираючись на їх відсутність. У власності відповідача перебуває ? частка вищезгаданої квартири, в звязку з цим, просить визнати за ним право власності на дану ідеальну частку в рахунок стягнення боргу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, надав пояснення відповідно до викладених в позові вимог.

Представник позивача ОСОБА_4 підтримав думку свого довірителя та просив задовольнити позов.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечив щодо його задоволення.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

При цьому, саме на сторони відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України зобов`язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Крім того, ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 29 грудня 1976 року із наступними змінами «Про судове рішення» передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтовано лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин (ст.214 ЦПК України).

З оглянутої копії розписки вбачається, що 01 грудня 2015 року відповідач ОСОБА_3 отримав від позивача ОСОБА_2 грошову позику у розмірі 120000 грн., яку зобовязався повернути до 31.05.2016 року.

Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні бути виконані належним чином в установлений строк відповідно до умов договору.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи, що позивачем надано копію розписки від 01.12.2015 року, а відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечував, то є достатні підстави вважати, що відповідачем грошова сума у розмірі 120000 грн., не повернута позикодавцю.

Разом з тим, у зв»язку з неповерненням позики позивачем заявлені вимоги про визнання за ним права власності на ? ідеальну частину квартиру АДРЕСА_3, яка належить відповідачу на праві власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Зі змісту вимог позивача вбачається, що між сторонами виник спір щодо повернення коштів за договором позики.

Способом захисту порушеного права за договором позики є пред'явлення позову про стягнення боргу за договором позики на підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України.

Разом з тим, позивач такий позов не заявляв.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Суду не надано, зокрема, договору іпотеки, який укладено між сторонами в рахунок забезпечення виконання договору позики від 01.12.2015 року, у якому б зазначалось про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Перехід права власності на квартиру у запропонований позивачем спосіб суперечить закону.

На підставі викладеного, позовні вимоги про визнання права власності за позивачем на спірну квартиру в рахунок погашення боргу задоволенню не підлягає, оскільки заявлені безпідставно.

Позивач не позбавленbq можливості звернутися з позовними вимогами про стягнення заборгованості за договором позики або вирішити спір в позасудовому порядку шляхом укладення договорів щодо переходу права власності на спірну квартиру до позивача, враховуючи, що відповідач не заперечував проти позовних вимог.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовий збір стягненню з відповідача не підлягає.

Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Керуючись ст. 209 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Нагірна О.Б.