233 № 233/215/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Малінова О.С.

за участю секретаря Поварніциної А.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Сергій овича до ОСОБА_5 Донецької області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Державної казначейської служби України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Костянтинівського міськрайоного суду Донецької області із позовною заявою до Костянтинівської міськрайонної прокуратури, Головного управління МВС України в Донецькій області в особі Костянтинівського міського відділу про відшкодування моральної шкоди, обгрунтовуючи свої вимоги наступними обставинами. Так, у Костянтиінвському міському відділі знаходиться кримінальне провадження №0001613 від 21 травня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, яке відкрито за його завою відносно лікарів головного лікаря міськлікарні №5 ОСОБА_6 та завідуючою лабораторією ЦРЛ м. Костянтинівки ОСОБА_7, які не належним чином виконували свої посадові обовязки, втратили результати лабораторних досліджень, що призвело до звільнення від кримінальної відповідальності водія ОСОБА_8, за скоєння у стані алкогольного спяніння ДТП у якому загинув син позивача. З часу його звернення до Костянтинівського міськвідділу міліції вказане кримінальне провадження неодноразово закривалося, але після оскарження ним цих рішень поновлювалось за рішеннями суду. Він неодноразово звертався до керівництва Костянтинівської міжрайонної прокуратури з приводу заміни прокурора Макарченкової Н.М., яка здійснювала процесуальне керівництво розслідуванням цією справи. Під час досудового слідства слідчими безпідставно відхилялись його клопотання. З боку прокуратури на слідчих здійснювався тиск з метою затягнути досудове розслідування, що й буле успішно зроблено. Його сімя понесла важку втрату. Трагічно загинув їх син. Винуватий у загибелі сина, завдяки злочинним діями лікарів, зміг уникнути відповідальності за злочин. Намагаючись особисто поновити правосуддя шляхом власного розслідування позивач постійно стикається з байдужістю прокуратури, яка повинна захищати права та свободи людини шляхом встановлення законності, справедливості, неупередженості та обєктивності, а фактично вона захищає злочинців, чим завдає йому ще більшої моральної шкоди і руйнує віру у правосуддя. Просив стягнути з відповідачів завдану йому моральну шкоду в сумі 400000 грн. солідарно.

12 лютого 2016 року з аналогічним позовом в інтересах ОСОБА_1 до суду звернулась Костянтинівська міська громадська організація «Центр громадського контролю та захисту» (ас.25-28).

Після відкриття провадження у справі ухвалами суду від 10.05.2016 року та 04.08.2016 року неналежні первісні відповідачі були замінені належними - ОСОБА_5 Донецької області та Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області, а також до участі у справі у якості співвідповідача була залучена Державна казначейська служба України в Донецькій області.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на наведені у позові доводи, а також додані до матеріалів справи документи: Ухвали слідчих суддів Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у кримінальному провадженні №0001613 від 21 травня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України щодо зобовязання процесуальних керівників прокуратури у цьому кримінальному провадженні здійснювати належне процесуальне керівництво, скасування постанов слідчого про закриття вказаного кримінального провадження, тощо. Позивач ОСОБА_1 в обґрунтування підстав для відшкодування завданої йому моральної шкоди посилався на необхідність кардинального зміну способу свого життя у звязку із чисельними судовими процесами, а також на додані до матеріалів справи медичні документи щодо погіршення його стану здоровя під час досудового розслідування, пояснив, що після звернення до міліції у травні 2013 року із заявою щодо лікарів, у вересні 2013 року переніс другий інсульт. Звязок погіршення стану свого здоровя безпосередньо із загибеллю сина він заперечував. Представник позивача ОСОБА_2 у додаткове обґрунтування позовних вимог посилалась на практику Європейського суду з прав людини який неодноразово задовольняв позови щодо порушення строків розгляду цивільних та кримінальних справ.

Представник відповідача ОСОБА_5 Донецької області ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення позову ОСОБА_1 заперечував у повному обсязі, посилаючись на відсутність підстав для його задоволення, оскілки постановою слідчого від 31.05.2016 року кримінальне провадження №0001613 від 21 травня 2013 року було закрито з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у звязку із відсутністю в діях службових осіб КУ «ЛПУ міська лікарня №5 м. Костянтинівки» та КУ «ЦРЛ» складу кримінального правопорушення. За результатами розгляду скарг ОСОБА_1 про скасування цієї постанови Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області та Апеляційним судом Донецької області скарги позивача відхилені, постанова не скасована та не змінена.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Донецькій області ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі, також посилаючись на відсутність підстав, визначених законом, для його задоволення. Вважала, що моральна шкода позивачу спричинена, перед усім, загибеллю його сина, яку вже стягнуто на користь позивача за рішенням суду з безпосереднього винуватця ДТП ОСОБА_8 Також вважала, що під час досудового слідства розумні строки не порушені, оскільки КПК України не визначено таких строків (а.с. т.2, 10-16).

Представник відповідача - Державної казначейської служби України в Донецькій області у судове засідання не зявився, надав письмові заперечення в яких просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити оскільки поизвачем не надано доказів незаконності дій з боку відповідачів під час досудового слідства, доказів заподіяння позивачу моральної шкоди, обгрунтованого розрахунку суми позову (т.2, а.с. 48).

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази у справі, а також безпосередньо матеріали кримінального провадження № 0001613 від 21 травня 2013 року за заявою ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що в провадженні слідчого відділу Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області, а пізніше після створення Національної поліції України в провадженні слідчого СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області перебувало кримінальне провадження №0001613 від 21 травня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, яке було внесено до ЄРДР за завою ОСОБА_1 відносно лікарів головного лікаря міськлікарні №5 ОСОБА_6 та завідуючою лабораторією ЦРЛ м. Костянтинівки ОСОБА_7, які не належним чином виконували свої посадові обовязки, втратили результати лабораторних досліджень, що призвело до звільнення від кримінальної відповідальності водія ОСОБА_8, за скоєння у стані алкогольного спяніння ДТП у якому загинув син позивача.

Згідно постанови слідчого СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_9 від 31 травня 2016 року за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001613 від 21 травня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, слідчим зроблено висновок щодо допущення медичними працівниками службовими особами КУ «ЛПУ Міська лікарня №5 м. Костянтинівки» та КУ «ЦРЛ» м. Костянтинівки порушень вимог посадових інструкцій та галузевих наказів МОЗ України в частині правильності ведення медичної документації. При цьому, дане кримінальне провадження закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення зокрема, обовязкової ознаки обєктивної сторони складу злочину як заподіяння істотної шкоди (т.1, а.с. 151-155). Ухвалою слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 червня 2016 року по справі № 233/4141/15-к у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову слідчого СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_9 від 31 травня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0001613 від 21 травня 2013 року - відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області від 12 липня 2016 року ухвалу слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 червня 2016 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 залишено без змін, а апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 без задоволення. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого на ухвалу слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 12 липня 2016 року у справі № 233/4141/15-к ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2016 року відмовлено. Крім того, рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у цивільній справі № 233/6054/15-ц за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до ОСОБА_8, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, позовні вимоги задоволені часткового, стягнуто з ОСОБА_8 на користь позивачів у тому числі моральну шкоду в розмірі по 70000 грн. кожному. Вказане рішення суду залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанції. Зазначені обставини повністю визнаються сторонами і у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Під час досудового слідства позивач неодноразово звертався із скаргами та заявами на дії та бездіяльність слідчих, процесуальних керівників прокуратури, у тому числі до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області (т.1, а.с.74-108). Ухвалами слідчих суддів від 30.10.2013 року, 13.03.2014 року, 01.10.2014 року, 30.07.2015 року та 14.12.2015 року за скаргами ОСОБА_1 двічі скасовувались постанови слідчих про закриття вказаного кримінального провадження з причин неповноти зясування обставин по справі та передчасності прийняття таких постанов, зобовязувались слідчі та процесуальні керівники прокуратури виконувати повноваження у відповідності до закону та здійснювати належне процесуальне керівництво за досудовим розслідуванням даного кримінального провадження (т.1, а.с.9-13, 16-19).

У силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями субєктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Порядок та процедура відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду визначається Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до положень цього Закону (ст.ст. 1-4, 12) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Оскільки у справі зясовано, що підставою для відшкодування шкоди є бездіяльність слідчих органу досудового розслідування та прокурорів в частині невжиття заходів розслідування кримінальної справи у встановлений законом строк, то суд робить висновок, що відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1167 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний звязок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обовязок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний звязок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно з п. 3,5,9 розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За правилом ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Статтею 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Свої позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує незаконними рішеннями та бездіяльністю слідчих та процесуальних керівників прокуратури Донецької області, порушенням розумних строків розгляду кримінального провадження. Такі процесуальні рішення та бездіяльність слідчого є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України. У той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Крім того, постанови про закриття кримінального провадження були скасовані судами не з підстав неправомірності, а з підстав передчасності їх висновків та необхідністю проведення додаткових слідчих дій, що не свідчить про протиправність дій органу досудового розслідування та завдання цим шкоди позивачеві. Тому суд приходить до висновку, що у рамках Кримінально-процесуального Кодексу України право позивача на справедливе досудове розслідування поновлене ухвалами Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області.

Позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому рішеннями та бездіяльністю працівників поліції та прокуратури Донецької області моральної шкоди, яка згідно з ч.2 ст. 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; принижені честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Суд не враховує у якості належних та допустимих доказів надані позивачем медичні документи щодо погіршення стану його здоровя протягом досудового розслідування вказаного кримінального провадження, оскільки згідно з випискою із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_1 № 2747 від 13.09.2013 року та № 2446 від 02.09.2016 року він фактично захворів у 2007 році після перенесення першого інсульту. Крім того, згідно виписки від 02.09.2016 року, після перенесеного у 2013 році ОНМК в ВБС ОСОБА_1 не лікувався, таблетки від тиску не приймав, це рішення він прийняв самостійно. Згідно Виписки з медичної картки стаціонарного хворого №229 від 10.05.2017 року ОСОБА_1 повязує триваючі напади із постійними стресами, повязаними із судовими справами з приводу загибелі сина (т.2., а.с. 81-84,86-87). Також спростовуються твердження позивача, що саме з вини працівників відповідачів у нього трапився другий інсульт на початку вересня 2013 року, оскільки за період часу від внесення заяви позивача до ЄДРДР 21.05.2013 року до самого загострення захворювання 06.09.2013 року відсутні будь які документальні підтвердження конфліктних ситуацій між сторонами з приводу досудового розслідування у цьому провадженні: звернення позивача до керівництва міліції або прокуратури (т.1, а.с.75-108), а перша ухвала слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області про скасування ухвали слідчого про закриття кримінального провадження датована вже 30.10.2013 року, тобто після закінчення лікування позивача.

Таким чином, суду не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження неправомірної поведінки слідчих та прокурорів прокуратури під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, які б знаходилася у причинно-наслідковому звязку з негативними наслідками для позивача.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України , ст.ст. 23, 1167, 1172, 1174, 1176 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 Донецької області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Державної казначейської служби України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Вступна та резолютивна частина рішення проголошені 29 травня 2017 року, в повному обсязі рішення виготовлене до 03 червня 2017 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя