Справа № 438/1771/14-ц
Провадження № 4-с/438/12/2017
У Х В А Л А

25 квітня 2017 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Слиша А.Т.

при секретарі Наминанік О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориславі скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на постанову ВП №52538785 від 30.12.2016 року Бориславського міського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області про повернення виконавчого документа стягувачеві,

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» звернулося в суд зі скаргою від 24.02.2017 року, у якій просить визнати дії державного виконавця Добош Г.В. Бориславського міського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області про винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30.12.2016 року неправомірними та скасувати вказану постанову, зобов'язати державного виконавця відновити виконавче провадження про стягнення заборгованості за спожитий природний газ з ОСОБА_1 на суму 316,77 грн. основного боргу та 121,80 грн. судового збору; просить розглядати справу без участі представника ПАТ «Львівгаз».

В обґрунтування своїх вимог заявник вказує на те, що 25.12.2014 р. Бориславським міським судом видано судовий наказ №438/1771/14-ц про стягнення заборгованості за спожитий природний газ зі ОСОБА_1 на суму 316,77 грн. основного боргу та судового збору. 16.02.2017 року на адресу ПАТ Львівгаз надійшла постанова Бориславського міського ВДВС від 30.12.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу щодо стягнення боргу зі ОСОБА_1 У постанові зазначено, що у боржника відсутні кошти та майно, на яке згідно закону можна накласти стягнення, і здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Дії державного виконавця щодо винесення вказаної постанови вважають безпідставними та неправомірними. Зокрема, державний виконавець не вжив усі можливі заходи для примусового виконання рішення. Не вчинено виконавчі дії щодо перевірки майнового стану боржника, порушено порядок надання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах; відсутня інформація про перевірку майнового стану боржника за місцем проживання (перебування). Також, згідно Закону України "Про виконавче провадження" у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Отже, державний виконавець передчасно зробив висновок про відсутність майна у боржника, не вжив заходів для виконання покладених на нього обовязків відповідно до ст.18 Закону "Про виконавче провадження".

У судове засідання представник заявника не зявився.

Головний державний виконавець Бориславського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, дії та рішення якого оскаржуються, - ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, подавши заяву про розгляд скарги без її участі, просить відмовити у задоволенні скарги, та подала копії матеріалів виконавчого провадження № 52538785.

Заінтересована особа боржник ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, хоча був належно повідомлений про час та місце розгляду скарги.

Оглянувши матеріали скарги, надані копії матеріалів виконавчого провадження № 52538785, суд приходить до висновку, що скарга Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст. 55, ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обовязковим до виконання. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи (ч.2 ст.387 ЦПК України).

Судом встановлено, що на виконанні у Бориславському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебувало виконавче провадження № 52538785 з примусового виконання судового наказу №438/1771/14-ц, виданого Бориславським міським судом Львівської області 25.12.2014 року, про стягнення на користь стягувача ПАТ «Львівгаз» з боржника ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з газопостачання у розмірі 316,77 грн. та 121,80 грн. судового збору.

30.12.2016 року головний державний виконавець Бориславського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 52538785 винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», яку оскаржує заявник ПАТ «Львівгаз».

Як вбачається з оскаржуваної постанови, підставою її винесення є встановлена державним виконавцем при примусовому виконанні вказаного виконавчого документу відсутність у боржника майна, на яке може бути звернене стягнення, та безрезультатність здійснених державним виконавцем заходів щодо розшуку такого майна.

ПАТ «Львівгаз» отримало вказану постанову 16.02.2017 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції з номером та датою вхідної кореспонденції на супровідному листі до оскаржуваної постанови. Тому суд вважає, що заявник не пропустив встановлений абзацом 2 ч.1 ст.385 ЦПК України строк для звернення із скаргою на постанову державного виконавця.

Згідно з п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час винесення постанови державного виконавця від 30.12.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, «виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними».

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 цієї статті передбачено значний обсяг прав, які може використовувати державний виконавець у процесі виконавчого провадження.

З наданої копії постанови головного державного виконавця Добош Г.В. вбачається, що виконавче провадження за вищевказаним виконавчим документом було відкрито 04.10.2016 року.

Оскільки виконавче провадження відкрито 04.10.2016 року, а виконавчий документ повернуто стягувачеві постановою від 30.12.2016 року, тому державний виконавець не дотримав вимоги п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час винесення вказаної постанови. Зокрема, чинна редакція статті передбачала здійснення виконавцем заходів щодо розшуку майна боржника «протягом року».

Також головний державний виконавець надала суду копії запитів та відповідей на них щодо розшуку майна боржника.

Однак, як вбачається з наданих головним державним виконавцем копій матеріалів виконавчого провадження, 10.10.2016 року було надіслано запит до Територіального сервісного центру 4642 регіонального сервісного центру МВС у Львівській області щодо надання інформації про транспортні засоби, зареєстровані на боржника ОСОБА_1 Однак, на момент винесення оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві відповідь на вказаний запит державний виконавець не отримав, тобто відсутня інформація про наявність у боржника зареєстрованих транспортних засобів.

Також у матеріалах виконавчого провадження, наданих головним державним виконавцем, є інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта стосовно ОСОБА_1 Однак, вказана інформаційна довідка датована «31.12.2016 року», тобто вже після винесення оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Відповідно до ч.8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Однак, на підтвердження вчинення виконавцем дій, спрямованих на перевірку майнового стану боржника, державним виконавцем надано лише копії однієї відповіді на запит від Державної податкової служби України та Пенсійного фонду України про відсутність стосовно ОСОБА_1 інформації про джерела його доходів, про відсутність інформації про нього як особи, яка отримує пенсію, як особи, яка працює за трудовими та цивільно-правовими договорами, та про відсутність у ДПІ інформації про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що державним виконавцем не вчинено достатньо заходів для примусового виконання рішення, отриманої виконавцем інформації не достатньо для однозначного висновку про відсутність у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. Таким чином, у суду є підстави вважати, що оскаржувана постанова була винесена передчасно.

Державний виконавець станом на 30.12.2016 року не вжив достатніх заходів щодо примусового виконання вищевказаного судового рішення, не використав всіх передбачених ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» прав під час здійснення виконавчого провадження.

Встановлені судом обставини є підставами для задоволення скарги, зокрема, слід визнати незаконними дії та скасувати постанову, оскільки дії державного виконавця у звязку із винесенням постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.12.2016 року не відповідають чинному законодавству та порушують права заявника (стягувача) на одержання від боржника стягнутих з нього за судовим рішенням коштів.

Що стосується вимоги заявника про зобов'язання державного виконавця відновити виконавче провадження, суд вважає, що у цій частині скарги необхідно відмовити.

Зокрема, згідно з ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобовязані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження предявити його до виконання.

Як розяснено Вищим спеціалізованим судом України у Постанові № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (п.18).

Заявлена вимога про зобовязання державного виконавця відновити виконавче провадження є передчасною і задоволенню не підлягає, оскільки у цій частині заявник вимагає судового захисту заздалегідь не порушеного права.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося через неявку в судове засідання осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись ст. ст. 383, 386, 387 ЦПК України, ст. ст. 18, 48, 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд

у х в а л и в :

скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на постанову ВП №52538785 від 30.12.2016 року Бориславського міського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області про повернення виконавчого документа стягувачеві задовольнити частково.

Визнати дії головного державного виконавця Бориславського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови від 30.12.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві неправомірними.

Постанову головного державного виконавця Бориславського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 від 30.12.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні ВП № 52538785 - скасувати.

У задоволенні скарги у частині зобов'язання державного виконавця відновити виконавче провадження - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана Апеляційному суду Львівської області через Бориславський міський суд Львівської області протягом пяти днів з дня оголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя А.Т. Слиш