Справа № 649/807/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2017 року Великолепетиський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого Мамаєв В.А.

за участю секретаря судового засідання Шишки Н.М.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Велика Лепетиха цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської сільської ради про визнання права власності

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, мотивуючи свої вимоги наступним. 17.02.2000 року він уклав з СП "Таврія" договір купівлі-продажу, згідно якого він купив у СП "Таврія " нежитлове приміщення, склад, що розташований за адресою: Херсонська область, Великолепетиський район, с. Миколаївка, вул. Фрунзе, 30-А, за 10800 грн. Того ж дня ним було оплачено вартість складу, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 328 від 17.02.2000 року, і прийнято склад, що підтверджується накладною СП "Таврія" № 204 від 17.02.2000 року. Згідно технічного паспорту нежитлова будівля, зерносклад загальною площею 352,2 кв.м., складається з літ. А - зерносклад і розташована за адресою: Херсонська область, Великолепетиський район, с .Миколаївка, вул. Українська, 30-А. Відповідно до рішення Миколаївської сільської ради № 12 від 02.12.2015 року вулицю Фрунзе в с. Миколаївка Великолепетиського району Херсонської області перейменовано на вулицю Українська. Відповідно до ст. 44 ЦК України 1963 року, який був чинним на момент укладання договору купівлі-продажу від 17.02.2000 року, вказаний договір повинен бути укладений лише в письмовій формі. Нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення чинне на той час законодавство не вимагало. Тому позивач став власником нерухомого майна з моменту передачі нежитлового приміщення відповідно до ст. 128 ЦК України 1963 року, тобто з 17.02.2000 року. Але коли позивач звернувся до реєстратора, щоб зареєструвати право власності на нежитлову будівлю, зерносклад, то отримав відмову, оскільки, щоб зареєструвати право власності необхідно, щоб це право було зареєстроване в державному реєстрі права власності продавцем. Але сільськогосподарське товариство "Таврія" вже припинило свою діяльність у зв'язку з чим він не може належним чином зареєструвати своє право власності на нерухоме майно, хоча з 17.02.2000 року є власником вказаного майна відповідно до чинного на той час законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 48 закону України "Про власність", який діяв на час виникнення спірних правовідносин, власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивач просить суд визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на нежитлову будівлю, зерносклад, загальною площею 325,2 кв.м., до складу якого входять: літ. А - зерносклад, що розташований за адресою: Херсонська область, Великолепетиський район, с. Миколаївка, вул. Українська, 30а.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, але надав на адресу суду заяву, в якій позов підтримав та просить суд розглядати справу у його відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, але надав на адресу суду заяву, в якій позов визнав та просить розглядати справу без участі представника сільської ради.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 року, даний ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

З матеріалів справи вбачається, що дані правовідносини між сторонами виникли 17.02.2000 року, тобто до набрання чинності ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 року, а тому до них потрібно застосовувати норми матеріального права, які діяли до набрання чинності цим кодексом, а саме ЦК України від 18.07.1963 року.

17.02.2000 року між позивачем та СП "Таврія" був укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, складу, що розташований за адресою: Херсонська область, Великолепетиський район, с. Миколаївка, вул. Фрунзе, 30-А. Позивач на виконання умов договору від 17.02.2000 року сплатив грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 328 від 17.02.2000 року, та 17.02.2000 року прийняв вказане нежитлове приміщення, що підтверджується накладною № 204 від 17.02.2000 року.

Відповідно до ст. 128 ЦК України 1963 року право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 44 ЦК України 1963 року, який був чинним на момент укладання договору купівлі-продажу від 17.02.2000 року, вказаний договір повинен був бути укладений лише в письмовій формі. Нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення чинне на той час законодавство не вимагало. Тому позивач став власником нерухомого майна з моменту передачі нежитлового приміщення відповідно до ст. 128 ЦК України 1963 року, тобто з 17.02.2000 року.

Відповідно до рішення Миколаївської сільської ради № 12 від 02.12.2015 року вулицю Фрунзе в с. Миколаївка Великолепетиського району Херсонської області перейменовано на вулицю Українська.

Згідно технічного паспорту нежитлова будівля, зерносклад загальною площею 352,2 кв.м., складається з літ. А - зерносклад і розташована за адресою: Херсонська область, Великолепетиський район, с .Миколаївка, вул. Українська, 30-А.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи, що ОСОБА_1 являється власником нежитлового приміщення, складу, що розташований за адресою: Херсонська область, Великолепетиський район, с. Миколаївка, вул. Фрунзе, 30-А, що підтверджується письмовим договором від 17.02.2000 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру № 328 від 17.02.2000 року, накладною № 204 від 17.02.2000 року та визнано представником відповідача, але не може зареєструвати своє право власності, то суд відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 44, 128 ЦК України 1963 року, вважає можливим визнати за позивачем право власності на нежитлову будівлю, склад, а тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321 ЦК України, ст.ст. 44, 45, 128 ЦК України 1963 року, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на нежитлову будівлю, зерносклад, загальною площею 325,2 кв.м., до складу якого входять: літ. А - зерносклад, що розташований за адресою: Херсонська область, Великолепетиський район, с. Миколаївка, вул. Українська, 30 а.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області через Великолепетиський районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

КОПІЯ ВІРНА:

Суддя В.А. Мамаєв

ОСОБА_3 Шишка