Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1624/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дуковський О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

27.09.2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Єгорової С.М., Письменного О.А.

за участю секретаря: Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 28 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору дарування квартири недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування квартири, укладеного між нею та ОСОБА_6 21 грудня 2007 року під впливом помилки.

В обґрунтування вимог зазначала, що за змістом оспорюваного договору дарування від 21 грудня 2007 року вона подарувала своєму сину ОСОБА_6 належну їй на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_1 із встановленням їй особистого сервітуту довічно і безоплатно користуватися подарованою квартирою.

18 вересня 2015 року помер ОСОБА_7 Після його смерті при упорядкуванні спадкових правовстановлюючих документів і ознайомлені з ними позивачка виявила договір дарування вищевказаної квартири від 21 грудня 2007 року, який вона не мала наміру підписувати, так як вважала, що підписує заповіт, тобто помилилася стосовно обставин, які мають істотне значення, зокрема правової природи цього правочину.

Зазначала, що є особою похилого віку, протягом тривалого часу хворіє гіпертонічною хворобою ІІ середнього ступеня тяжкості і атеросклеротичним кардіосклерозом змішаного ґенезу. 20 грудня 2007 року перенесла гіпертонічний криз, а 21 грудня 2007 року підписала спірний договір дарування. Крім вказаної квартири іншого житла на праві власності не має.

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 28 січня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 була подана апеляційна скарга.

В апеляційній скарзі заявник вважає вказане рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та зазначає, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представників позивача, які підтримали доводи апеляційної скарги, пояснення представника відповідача - ОСОБА_4, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно вимог статті 309 ЦПК України підставами для скасування або зміни ухваленого судом першої інстанції рішення є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин справи, ухвалення рішення із порушенням вимог матеріального або процесуального права.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову послався на те, що під час укладення договору дарування квартири воля позивача була направлена на безкоштовну передачу квартири у власність її сина ОСОБА_7, а також встановленням особистого сервітуту залишила за собою можливість довічно і безоплатно користуватися подарованою квартирою, а тому її воля була направлена саме на підписання договору дарування, а не заповіту. Також суд послався, що похилий вік та стан здоровя позивача, не є підставою для визнання договору недійсним.

З таким висновком суду погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору дарування від 21 грудня 2007 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 посвідченого приватним нотаріусом Петрівського районного нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за № 2954, позивачка подарувала своєму синові ОСОБА_6 належну їй на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_2 із встановленням особистого сервітуту довічно і безоплатно користуватися подарованою квартирою (а.с.9).

Пунктом 1 вищевказаного договору встановлено, що дарувальниця безоплатно передає у власність Обдарованому квартиру АДРЕСА_3, а обдаровуваний прийняв цей дар, про що мають свідчити підписи сторін під цим договором. Одночасно сторони домовилися встановити сервітут, який полягає у особистому праві дарувальниці довічно і безоплатно користуватися подарованою квартирою з моменту переходу власності до обдарованого. Відповідно до п. 11 вищевказаного договору сторони домовилися, що сервітут припиняється лише у разі смерті дарувальниці.

18.09.2015 року помер ОСОБА_7 (а.с.20).

Позивач є особою похилого віку, на момент укладення договору їй було 78 років, а тому вона за станом здоровя і за віком потребує сторонньої допомоги (а.с.6).

Довідкою Петрівської центральної районної лікарні Кіровоградської області (далі Петрівська ЦРЛ) підтверджено, що ОСОБА_3 було поставлено діагноз гіпертонічна хвороба ІІ середнього ступеня тяжкості, атеросклеротичний кардіосклероз, СН ІІ ст. ДЕ ІІ ст. змішаного ґенезу (а.с.16).

З відповіді Петрівської ЦРЛ від 24.09.2015 року №1517 на адвокатський запит вбачається, що ОСОБА_3 перебуває на обліку у лікаря терапевта з вищевказаним діагнозом з квітня 2007 року і 20.12.2007 року їй було рекомендовано стаціонарне лікування з направленням в терапевтичне відділення (а.с.17).

Також з довідок Петрівської ЦРЛ вбачається, що ОСОБА_3 було поставлено діагноз лікаря окуліста - зріла катаракта обох очей та діагноз лікаря лора - хронічна сенсоневральна приглухуватість і глухота зліва (а.с. 61,70).

Таким чином, на час укладення договору дарування квартири, ОСОБА_3 мала вади зі здоровям, що підтверджується довідками медичного закладу.

Квартира за спірним договором є єдиним житлом позивача на праві приватної власності. Будь-яке інше житло на праві приватної власності у ОСОБА_3 відсутнє.

Згідно ст. 725 ЦК України, договором дарування може бути встановлений обовязок обдаровуваного вчинити певну дію майнового характеру (надати право довічного користування дарунком) на користь третьої особи. Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування (ч. 2 ст.717 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1-3,5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування (ст. 717 ЦК України).

Договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх істотних умов. Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди (ст.ст. 203, 717 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Колегія суддів встановила, що ОСОБА_3 є особою похилого віку зі значними вадами здоровя, а під час укладення договору дарування неправильно сприйняла юридичні наслідки правочину і вважала, що підписує заповіт. Спірним договором встановлено сервітут, який полягає у особистому праві ОСОБА_3 користуватися квартирою з моменту переходу власності до обдарованого, даної обставини чинне законодавство не передбачає. Тому договір дарування за своїм змістом і правовою природою не можна вважати чинним.

Cуд першої інстанції при вирішенні спору неповно з'ясував і перевірив всі фактичні обставини справи, неправильно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин про визнання недійсним договору дарування квартири та ухвалив рішення, яке не може залишатися в законній силі і підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3.

Керуючись ст. 307, ст. 309, ст. 313, ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 28 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення у справі.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати договір дарування від 21 грудня 2007 року квартири АДРЕСА_4, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8 Петрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області, реєстраційний номер 2954 між ОСОБА_3 і ОСОБА_7 недійсним.

Стягнути на користь ОСОБА_3 судовий збір з ОСОБА_4 у розмірі 842,28 грн. та з ОСОБА_5 у розмірі 842,28 грн.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: