Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 310/8027/16-ц Головуючий у 1 інстанції Крамаренка А.І.
Номер провадження 22-ц/778/2812/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Бердянський міськрайонного суду Запорізької області від 25 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на житловий будинок та земельні ділянки,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: житлового будинку, земельних ділянок площею 0,48 га та 0,25 га, що розташовані за адресою: Запорізька область, Бердянський район, с. Миколаївка, вул. Ворошилова, 18, укладений 19.05.2008 року між нею та ОСОБА_6; визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 19.05.2008 року вона та ОСОБА_6 уклали договір купівлі-продажу вказаного вище нерухомого майна. Домовившись по всім істотним умовам договору купівлі-продажу майна, вона передала ОСОБА_6 грошові кошти, а остання видала відповідну розписку. Даний правочин укладався в присутності працівників сільської ради с. Миколаївка.

При укладені правочину, ОСОБА_6 передала їй оригінали документів на житловий будинок та земельні ділянки. Також після укладення правочину вона прописалася в придбаному житловому будинку та почала ним користуватися як власниця.

Через необізнаність у законодавстві вона вважала, що стала власником майна після отримання майна та передачі за нього грошових коштів. Проте, звернувшись до нотаріуса, їй повідомили, що юридично власником майна залишається ОСОБА_6

На даний час, вона забрала всі необхідні документи для укладення в належній формі договору купівлі-продажу. Однак, ОСОБА_6, посилаючись на свій похилий вік, не бажає їхати до нотаріуса.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 травня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22.06.1990 Миколаївською сільською радою, ОСОБА_6 належить житловий будинок №18 по вул. Ворошилова в с. Миколаївка Бердянського району Запорізької області.

На підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗП №030803 від 27.08.1999 року ОСОБА_6 належить земельна ділянка площею 0,48 га, цільове призначення ведення особистого підсобного господарства, що розташована за вказаною вище адресою.

За цією ж адресою ОСОБА_6 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,25 га, цільове призначення обслуговування житлового будинку, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії І-ЗП №030802.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_5 посилалася на те, що в простій письмовій формі уклала з відповідачем ОСОБА_6 договір купівлі-продажу належного останній нерухомого майна, на підтвердження чого надала розписку від 19.05.2008 року.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду попередньої інстанції про відмову в позові за відсутності правових підстав.

Так, судом вірно встановлено, що зазначений договір не був нотаріально посвідчений та його державна реєстрація не проводилась, на, що посилався і сам позивач в позові.

Підстави набуття права власності закріплені в ст. 328 ЦК України, а саме, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні, а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За нормою ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" (у редакції чинній на час укладення правочину) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як передбачено п. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Відповідно до п. 4 ст. 3 цього закону будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Згідно ст. 657 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір в силу ч. 1 ст. 220 ЦК України, є нікчемним.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державній реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Суд при цьому вірно зазначив, що як роз'яснено у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку та земльної ділянки в силу вимог ст. 657 ЦК України підлягав і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, та не може бути визнаний дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, відтак відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, який не створює прав та обов'язків для сторін.

Таким чином позивачем не доведений як факт укладення зазначеного ним договору, так і факт ухилення відповідача від його укладення і тому рішення суду підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги щодо погодження сторонами всіх суттєвих умов договору, про невірне застосування судом норм законодавства, про наявність підстав для задоволення позову про наявність довіреності виданої відповідачем позивачу зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилалась апелянт в суді першої інстанції, як на підставу позову, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Розглянувши справу, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Бердянський міськрайонного суду Запорізької області від 25 травня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: