Справа № 263/6362/17
Провадження № 2-о/263/547/2017
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

26 травня 2017 року м.Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду Донецької області Мельник І.О., ознайомившись з заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Центральний районний в місті Маріуполі відділ реєстрації актів цивільного стану, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт того, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, народила 19 березня 2017 року дитину, та зареєструвати народження дитини жіночої статі ОСОБА_3, 19 березня 2017 року, місце народження: м. Макіївка Донецької області, зазначивши батьків дитини: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Проте, дана заява не може бути прийнята до розгляду та на підставі ст. 121 ЦПК України підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст. 119 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції від 01 січня 2017 року) за подання до суду фізичною особою заяви у справах окремого провадження встановлена ставка судового збору в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який становить 1600 грн., тобто 320,00 грн.

Таким чином, заявнику необхідно сплатити судовий збір на рахунок: 0052; одержувач Маріуп. УК/Жовтнев р-н/22030001 (Жовтневий районний суд м.Маріуполя); код ЕДРПОУ 37989721; банк ГУ ДКСУ у Донецькій обл.; МФО 834016, в розмірі 320,00 грн.

На підтвердження оплати судового збору до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області необхідно надати оригінал квитанції про оплату.

При цьому суд зазначає, що судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у звязку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у звязку з вирішенням конкретної справи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У звязку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах необхідно вирішувати питання, повязані з судовими витратами (зокрема, щодо звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК, Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав люди і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У зв'язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «ОСОБА_4 де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

На підставі ст.121 ЦПК України суд вважає, що заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Центральний районний в місті Маріуполі відділ реєстрації актів цивільного стану, про встановлення факту, що має юридичне значення, слід залишити без руху, з наданням строку для усунення зазначених недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 119, 121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Центральний районний в місті Маріуполі відділ реєстрації актів цивільного стану, про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали суду.

У випадку невиконання ухвали позовна заява буде вважатися не поданою та повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.О. Мельник