АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Волошин В.О.
№22-ц/796/9836/2017 Доповідач Кравець В.А.
Справа №761/9352/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Шебуєвої В.А.

за участю секретаря Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Житлово - будівельного кооперативу «Політехнік - 2» про стягнення нарахованої але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітку та зменшеного розміру пенсії,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 14 вересня 2010 року її було обрано на посаду голови правління житлово-будівельного кооперативу «Політехнік-2», а у жовтні 2012 року - звільнено з цієї посади.

При звільненні з нею не було проведено розрахунку та не було виплачено заробітну плату за жовтень 2012 року.

У зв'язку з цим ОСОБА_1, з урахуванням уточнених вимог, просила стягнути з ЖБК «Політехнік-2» 65 469, 20 грн. з яких: нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 1 200,00 грн., 1000, 80 грн. інфляційних втрат за невиплату нарахованої заробітної плати та 61 268, 40 грн. середнього заробітку час затримки з 01.11.2012 року по 20.03.2017 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Житлово - будівельного кооперативу «Політехнік - 2» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 1200,0 грн. без врахування прибуткового податку.

Вирішено питання судових витрат.

В задоволенні іншої частини позову - відмолено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує на те, що з постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 січня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2013 року, вбачається, що 11.10.2012 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було внесено відомості про ОСОБА_3 як голову правління ЖБК «Політехнік-2». При цьому з вказаних судових рішень вбачається, що такі відомості вносилися на підставі документів, поданих власне ОСОБА_3

Тому ОСОБА_3 приступила до виконання своїх посадових обов'язків та мала всі можливості вирішити питання про її подальше перебування у трудових відносинах з ЖБК «Політехнік-2».

Крім того, в матеріалах справи міститься довідка Пенсійного фонду України за формою ОК-5 від 24.04.2015, якою зафіксовано, по-перше, факт того, що позивачці було нараховано заробітну плату в розмірі 1 200, 00 грн. за жовтень 2012 року, по-друге, останнім місяцем нарахування трудового стажу був жовтень 2012 року. Вказане стверджує про той факт, що трудові відносини між нею та відповідачем у справі припинились 31.10.2012.

Зазначила, що заробітна плата у розмірі 1 200, 00 грн., що була нарахована за жовтень 2012 року, не виплачена їй по сьогоднішній день, а тому, враховуючи положення статті З Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», відповідач, як роботодавець, зобов'язаний виплатити суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, як працівнику, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а саме з листопада 2012 року по березень 2017 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник свою апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача ЖБК «Політехнік-2» проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з доведеності вимог ОСОБА_1 про невиплату заробітної плати за жовтень 2012 року у розмірі 1200,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини вимог, суд виходив з того, що вина відповідача ЖБК «Політехнік - 2» у не проведенні повного розрахунку з ОСОБА_1 після її звільнення відсутня, оскільки позивачем не було передано новому голові правління ЖБК «Політехнік - 2» документацію щодо ведення нею фінансово - господарської діяльності за час керування, на спростування чого, протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не було надано суду жодного належного і допустимого доказу.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на законі.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 14 вересня 2010 року по жовтень 2012 року працювала на посаді голови правління ЖБК «Політехнік-2», що підтверджується довідкою Пенсійного фонду України за формою ОК-5 від 24.04.2015 , якою зафіксовано нарахування заробітної плати в розмірі 1 200, 00 грн. за жовтень 2012 року.

Доказів, які б свідчили, що відповідачем проведено виплату нарахованої за жовтень 2012р. ОСОБА_1 заробітної плати у розмірі 1200,0 грн. відповідачем суду надано не було, як і не було їх встановлено під час розгляду справи.

Отже, встановивши , що трудові відносини між сторонами тривали з 14 вересня 2010 року по жовтень 2012 року, за останній місяць роботи позивачці не виплачена заробітна плата, суд вірного висновку дійшов про задоволення позову в цій частині.

Що стосується стягнення індексації заробітної плати та середнього заробітку за весь період розрахунку, колегія виходить із наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст..1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003р. №1078).

Отже, відмовляючи у задоволенні цієї частини вимог , суд вірного висновку дійшов , що індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Тобто , відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку, а тому такі позовні вимоги є передчасні , що цілком узгоджується з положеннями ст.. 7 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та п.8 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003р. №1078).

Положеннями статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У справі, що переглядається, судом вірно встановлено, що вина відповідача ЖБК «Політехнік - 2» у не проведенні повного розрахунку з ОСОБА_1 після її звільнення відсутня, оскільки, відповідно до Аудиторського висновку №307031 (а.с.39 т.2) на час перебування позивачки на посаді голови правління ЖБК «Політехнік - 2», дані, які підтверджують, що бухгалтерський облік на підприємстві вівся по журнально - ордерній системі згідно Закону України від 16.07.99 №996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відсутні. Позивачкою не було передано новому голові правління ЖБК «Політехнік - 2» документацію щодо ведення нею фінансово - господарської діяльності за час керування, на спростування чого, протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не було надано суду жодного належного і допустимого доказу.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося, а тому є таким, що набрало законної сили.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2017 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді