Справа № 163/627/17
Провадження № 2/163/167/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року Любомльський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Павлуся О.С.,

за участі секретаря Семенюк К.М.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені від суми несплачених аліментів,

В С Т А Н О В И В:

09 березня 2017 року позивач звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені від суми несплачених аліментів.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 31 липня 1999 року по 05 листопада 2013 року вона перебувала з відповідачем у шлюбі. Під час перебування у шлюбних відносинах у них народилось дві доньки: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Любомльського районного суду відповідач ОСОБА_2 був зобов'язаний виплачувати аліменти на користь відповідача у розмірі по 30 гривень на кожну дитину. В подальшому, розмір стягуваних аліментів було збільшено рішенням Любомльського районного суду від 29.06.2016 року, згідно якого з позивача підлягають стягненню аліменти на користь відповідача у розмірі 800 гривень на кожну дитину. 02 листопада 2016 року видано виконавчий лист на підставі вищезазначеного рішення, який на даний час знаходиться на виконанні у Турійському ВДВС ГТУЮ у Волинській області. У зв'язку з тим, що відповідач нерегулярно сплачує аліменти, утворилася заборгованість за період з квітня 2016 року по лютий 2017 року в розмірі 16416 грн. 67 коп., що в свою чергу дає право їй на стягнення неустойки (пені).

В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити на підставах, викладених у позовній заяві.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали. Вказували, що відповідач не ухиляється сплачувати аліменти, заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини, а через те, що він перебуває у скрутному фінансовому положенні.

Заслухавши позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 січня 2013 року Любомльським районним судом Волинської області було розглянуто у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі. Вирішено: «Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя АДРЕСА_1, в користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі по 30 (тридцять) гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 29 листопада 2012 року і до їх повноліття при цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених, статтею 184 СК України».

В подальшому, розмір стягуваних за рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 25 січня 2013 року аліментів з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця міста Любомль Волинської області, в користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, збільшено з 30 (тридцяти) гривень до 800 (восьмисот) гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 11 квітня 2016 року і до їх повноліття, що підтверджується рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 29.06.2016 року .

На виконання вищевказаного рішення суду, 02 листопада 2016 року був виданий відповідний виконавчий лист №163/999/16, який пред'явлений позивачем ОСОБА_1 до виконання.

Як вбачається з розрахунку суми заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_2 АСВП 52847535 виданого начальником Турійського ВДВС ГТУЮ у Волинській області за період з 11 квітня 2016 року по лютий 2017 року, загальна заборгованість по аліментах відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 складає 16416 гривень 67 копійок.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

У п.22 постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вказано, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов'язання окремо.

Отже, ураховуючи правову природу пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з розуміння аліментів як періодичних платежів, які виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення зі сплати аліментів за кожен місяць також буде різнитись.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Саме така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року в справі N 6-94цс15, а також в постанові від 1 червня 2016 року у справі N 6-535цс16.

Як встановлено судом та підтверджено в тому числі і довідкою, наданою позивачем, відповідач за кожен із місяців, коли був зобов'язаний до сплати аліментів має прострочення з оплати аліментів.

В той же час, суд звертає увагу на те, що предметом даного цивільного позову є позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, і підставою для стягнення такого виду пені відповідно до вимог статті 196 СК України, як зазначалося вище, є наявність заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду.

За загальним правилом форма вини - умисел чи необережність значення не має. У даному випадку необхідно виходити із презумпції вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти на утримання дитини та прострочила виконання зобов'язання, яка і повинна доказувати протилежне.

При цьому, під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне чи часткове ухилення від сплати аліментів.

Відповідачем ОСОБА_2 не доведено належними та допустимими доказами того, що обумовлена заборгованість з оплати аліментів виникла з незалежних від нього причин, а тому його посилання на відсутність в його діях вини є безпідставними.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач був обізнаний про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів, але допускав прострочення сплати аліментів, в результаті чого утворилася заборгованість, тому позивачка має право на стягнення пені у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, починаючи з 11 квітня 2016 року по лютий 2017 року, виходячи з наданого ОСОБА_1 розрахунку, який судом перевірений, як такий, що обчислений відповідно до вищевказаних правових норм, всього на суму 4882 гривні 90 копійок пені.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, неустойку (пеню) за прострочення зі сплати аліментів в сумі 4882 (чотири тисячі вісімсот вісімдесят дві) гривні 90 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Любомльського районного суду Павлусь О.С.