АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/124/17 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1311/К/17 суддя Алексєєв О.В.
Категорія № 26 (I) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

Іменем України

04 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А. П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар: Гладиш К.І.,

за участю: представника Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 13 квітня 2017 рок по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, -

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ОСОБА_4 «ІнГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він з 04.11.2002 року по 01.10.2009 року працював електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування рудозбагачувальної фабрики №1 в ПАТ «ІНГЗК» та з 01.10.2009 року по 19.02.2010 року електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування в магнітно-флотаційному цеху ПАТ «ІНГЗК», підпадаючи під дію виробничого шуму, де показники перевищували нормативні.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06.08.2015 року встановлено, що виникнення хронічного професійного захворювання у позивача повязано з тим, що він підпав під дію виробничого шуму, де показники перевищували нормативи через недосконалість робочого місця.

Наслідками його роботи у шкідливих умовах стало встановлення йому висновком МСЕК від 10.11.2015 року первинно 20 відсотків стійкої втрати професійної працездатності, та з 10.11.2016 року безстроково 20 % втрати професійної працездатності без встановлення групи інвалідності.

Позивач просив суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 40000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 13 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 «ІнГЗК» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ОСОБА_4 «ІнГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 «ІнГЗК» просить змінити рішення суду, зменшивши суму стягнутої на користь позивача моральної шкоди, посилаючись на добровільність тривалої праці позивача на підприємстві зі шкідливими умовами праці та користування певними пільгами, які надає такий трудовий стаж. Крім того, розмір моральної шкоди не обґрунтований та завищений, а втрата професійної працездатності жодним чином не може вплинути на можливість реалізації позивачем своїх повсякденних звичок та бажань. Також судом не враховано, що позивач працював і на інших підприємствах в шкідливих умовах праці.

Крім того представник відповідача зазначив в апеляційній скарзі про право позивача звернутись для відшкодування їй до Фонду, оскільки остання є застрахованою особою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 «ІнГЗК» не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працював на підприємстві відповідача: з 04.11.2002 року по 31.08.2004 року електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування РЗФ-1 виробничої дільниці магнітно-флотаційного збагачення; з 01.09.2004 року по 18.02.2010 року електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування дільниці магнітно-флотаційного збагачення; з 19.02.2010 року по 14.10.2015 року електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування РЗФ-2 виробничої дільниці магнітно-флотаційного збагачення; з 15.10.2015 року по 23.03.2016 року електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування рудозбагачувальної фабрики №2 виробничої дільниці магнітно-флотаційного збагачення, загально цехова дільниця (а.с.10-12).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06.08.2015 встановлено причину отримання професійного захворювання: з 04.11.2002 по 01.10.2009 ОСОБА_2 працюючи електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування в магніто-флотаційному цеху ПАТ «ІНГЗК» підпадав під дію виробничого шуму, де показники перевищували нормативні (а.с.5-9).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_2 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязане з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Статтею 153 КЗпП України та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06.08.2015 року (а.с.5-9), причиною отримання професійного захворювання позивачем стала праця електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування в магніто-флотаційному цеху ПАТ «ІНГЗК» підпадаючи під дію виробничого шуму, де показники перевищували нормативні в період з 04.11.2002 року по 01.10.2009 року.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обовязку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ОСОБА_4 «ІнГЗК», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Спростовуються доводи предстаника відповідача щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні.

Посилання представника ОСОБА_4 «Інгулецький ГЗК» на неврахування судом першої інстанції того, що відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, тобто протиправних дій відносно позивача не вчиняв, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки причини виникнення професійного захворювання позивача та обставини щодо незабезпечення відповідачем позивачу безпечних та нешкідливих умов праці встановлені Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06.08.2015 року, складеного комісією з розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання, відповідачем не оспорюється та є дійсним.

Доводи апеляційної скарги про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2016 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Так, відповідно п.27 ст. 77 розділу VI «Особливі положення Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п.22 ст.71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» призупинено на 2006 та 2007 рік дію абзацу 4 ст. 1 (в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей), пп. «е» п.1 ч.1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч.3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а Законом № 107-VІ від 28.12.2007 року з п. 3 розділу X «Прикінцеві положення» вказаного Закону виключені слова, які б свідчили про відшкодування, за умов зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт новим абзацом, згідно якого відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової шкоди) застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання випадку припиняється з 01 січня 2008 року.

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, присудженої судом першої інстанції, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом враховано характер отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Тому доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, та є значно завищеним, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються вказаними висновками суду.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника відповідача про неврахування судом того факту, що ОСОБА_2 працював в шкідливих умов праці і на інших підприємствах, а ОСОБА_4 «ІнГЗК» не відповідає за шкоду, яка могла бути заподіяна іншими підприємствами, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди позивачу був визначений судом з огляду на стаж робити ОСОБА_2 саме на підприємстві відповідача.

Таким чином, підстав для зміни розміру стягнутої моральної шкоди колегія суддів не вбачає, у звязку з чим доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом не враховано стаж роботи позивача у шкідливих умовах, характер отриманого професійного захворювання та визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості, колегія суддів не бере до уваги.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: