Ухвала

іменем україни

24 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.

суддів: Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л.,

КадєтовоїО.В., Карпенко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Шевченківської районної у місті Києві ради, Київської міської ради до ОСОБА_3, Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у місті Києві ради про визнання права власності та витребування майна, за касаційною скаргою ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_4, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року заступник прокурора м. Києва звернувся до суду в інтересах держави в особі Шевченківської районної у м. Києві ради, Київської міської ради з позовом до ОСОБА_3, управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради, у якому просив визнати право комунальної власності територіальної громади м. Києва в особі Шевченківської районної у м. Києві ради на нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 19) (у літ. А), загальною площею 116,10 кв. м, розташовані на АДРЕСА_1 у м. Києві та витребувати від ОСОБА_3 в комунальну власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради вказані нежилі приміщення.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року позов задоволено.

Визнано право комунальної власності в особі Шевченківської районної у місті Києві ради на нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 19) (в літ. А) загальною площею 116, 10 кв. м за адресою: АДРЕСА_1. Витребувано від ОСОБА_3 у комунальну власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 19) (в літ. А) загальною площею 116, 10 кв. м за адресою: АДРЕСА_1

У касаційній скарзі ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_4, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що спірне майно вибуло зі складу майна територіальної громади м. Києва поза її волею та без належних правових підстав.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками судів виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням Шевченківської районної у м. Києві ради VIII сесії V скликання від 29 вересня 2009 року № 736 «Про приватизацію об'єктів комунальної власності Шевченківського району м. Києва» включено до переліку об'єкти комунальної власності Шевченківського району м. Києва, що підлягають приватизації шляхом продажу на аукціоні, у тому числі нежитлове приміщення площею 121,10 кв. м, розташоване на АДРЕСА_1 у м. Києві.

Рішенням господарського суду м. Києва від 22 червня 2010 року зобов'язано управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради виконати рішення Шевченківської районної ради від 29 вересня 2009 року № 736 шляхом проведення приватизації через продаж на аукціоні приміщення за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 121,10 кв. м; визнано за територіальною громадою Шевченківського району м. Києва в особі Шевченківської районної у м. Києві ради право власності на нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 19) у літ. А за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 116,10 кв. м.

20 жовтня 2010 року між управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради в особі виконуючого обов'язки начальника управління ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення на аукціоні, згідно з умовами якого остання придбала нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 19) у літ. А, загальною площею 116,10 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Об'єкт договору передано ОСОБА_6 22 жовтня 2010 року, що підтверджується актом прийому-передачі приміщення.

За договором купівлі-продажу нежилих приміщень від 18 травня 2012 року ОСОБА_6 продала спірні нежилі приміщення ОСОБА_7

Також судами установлено, що 01 червня 2012 між ОСОБА_7 (Іпотекодавець) та ОСОБА_3 (Іпотекодержатель) було укладено в простій письмовій формі договір іпотеки нежилих приміщень з № 1 по № 10 (групи приміщень № 19 (в літ. А) загальною площею 116,10 кв. м.; розташовані за адресою: АДРЕСА_1, які належать Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу № 630 від 18 травня 2012 року.

На підставі вищевказаного договору іпотеки, в порядку реалізації вказаного права на задоволення своїх вимог по договору позики за рахунок предмета іпотеки, Іпотекодавець передав у власність Іпотекодержателя нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 19 (в літ. А) загальною площею 116,10 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2012 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_7 та визнано дійсним укладений 01 червня 2012 року між ними договір іпотеки нежилих приміщень з № 1 по № 10 (групи приміщень № 19) у літ. А, загальною площею 116,10 кв. м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, що належать іпотекодавцю ОСОБА_7 Визнано за ОСОБА_3 право власності на зазначені нежилі приміщення.

16 серпня 2013 року на підставі зазначеного судового рішення Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано право власності ОСОБА_3 на вказані нежилі приміщення.

Рішенням господарського суду м. Києва від 11 вересня 2012 року у справі за позовом заступника прокурора м. Києва в інтересах держави, територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради до управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної м. Києві ради, Шевченківської районної у м. Києві ради, ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -Науково-дослідний центр судової експертизи з питань інтелектуальної власності, позов задоволено частково. Визнано недійсним з моменту укладення договір від 20 жовтня 2010 року купівлі-продажу на аукціоні нежилого приміщення, загальною площею 116,10 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений між управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради та ОСОБА_6; зобов'язано ОСОБА_6 повернути у комунальну власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради вказані спірні нежилі приміщення. У визнанні права комунальної власності на спірні нежилі приміщення за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29 січня 2013 року рішення господарського суду м. Києва від 11 вересня 2012 року скасовано частково та відмовлено в задоволенні вимог в частині зобов'язання ОСОБА_6 повернути у комунальну власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 19) у літ. А, загальною площею 116,10 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

За змістом ст. ст. 317, 319 ЦК України власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Цивільним кодексом України передбачені способи захисту права власності, зокрема, ст. 387 цього Кодексу, яка надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Згідно зі ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується.

Отже, наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Крім того, пунктом 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що недійсність правочину, на виконання якого передано майно, сама по собі не свідчить про його вибуття із володіння особи, яка передала це майно, не з її волі. При цьому суд має встановити, чи була воля власника на передачу права володіння іншій особі.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили із того, що оскільки постановою Київського апеляційного господарського суду від 29 січня 2013 у справі №18/341 встановлено, що право власності на нежитлове приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 19)(в літ. А) загальною площею 116,1 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, вибуло зі складу майна територіальної громади м. Києва поза її волею та без належних правових підстав, томунаявні правові підстави для задоволення позову про визнання права власності та витребування майна від ОСОБА_3 у комунальну власність територіальної громади м. Києва.

Однак такий висновок суду є помилковим з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, до моменту відчуження нежитлового приміщення на аукціоні, загальною площею 116,1 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1, воно належало територіальній громаді Шевченківського району м. Києві в особі Шевченківської районної ради.

20 жовтня 2010 року між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу вказаного майна.

Рішенням господарського суду м. Києва від 11 вересня 2012 року були задоволені позовні вимоги заступника прокурора м. Києва в інтересах держави, територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення на аукціоні, загальною площею 116,1 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1, укладеного 20 жовтня 2010 року між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради та ОСОБА_6

Вказане рішення в цій частині було залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29 січня 2013 року.

Господарський суд, задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного майна, укладеного 20 жовтня 2010 року між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради та ОСОБА_6, виходив із того, що наявні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки спірне майно було продане за заниженою ціною.

Отже, вирішуючи даний спір, суди попередніх інстанцій вищевказаних обставин не врахували, не перевірили доводів ОСОБА_3 про те, що він є добросовісним набувачем, а також те, що рішенням господарського суду м. Києва від 11 вересня 2012 року та постановою Київського апеляційного господарського суду від 29 січня 2013 року, якими було визнано недійсним договір купівлі-продажу спірного майна від 20 жовтня 2010 року, не було встановлено факту того, що майно вибуло з володіння власника не з його волі, оскільки недійсність правочину, на виконання якого передано майно, сама по собі не свідчить про його вибуття із володіння особи, яка передала це майно, не з її волі, у зв'язку з чим дійшли до передчасного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Крім того, суди попередніх інстанцій не з'ясували, хто на даний час є власником спірного нежитлового приміщення, оскільки від цього залежить хто є належним відповідачем по даній справі.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Є.П. Євграфова

Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова

С.О. Карпенко