Справа № 404/1683/16-ц
Номер провадження 2/404/196/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року Кіровський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого - судді Галагана О.В.,

при секретарі - Туровської О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Кіровоградського міської нотаріального округу Письменна Л.І. та Кіровський відділ ДРАЦС реєстраційної служби Кіровоградського МУЮ у Кіровоградській області про визнання шлюбу та заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вище вказаним позовом, відповідно до якого просила:

- визнати недійсним шлюб, укладений 01.07.2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, про що Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області здійснено актовий запис № 348;

- визнати заповіт від 21.06.2013 року, складений ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Письменною Л.І. за № 491- недійсним.

На обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача, ОСОБА_6. Після її смерті залишилася квартира АДРЕСА_1.

У встановлений шестимісячний строк позивач звернулася до Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 2 для подачі заяви про вступ у спадщину, адже вважала, що є єдиною спадкоємицею після смерті матері. При цьому, у нотаріуса ОСОБА_1 дізналася, що її мати одружилася з відповідачем по справі та склала заповіт на його ім'я, в якому заповіла все своє майно ОСОБА_2.

Так, 01 липня 2011 року між ОСОБА_6 та відповідачем по справі, ОСОБА_2, було укладено шлюб, про що Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області здійснено актовий запис № 348, а 21.06.2013 року ОСОБА_6 було підписано заповіт на ім'я ОСОБА_2

Так, позивач вважає, що шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 та заповіт від 21.06.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу мають бути визнані недійсними, в зв'язку з тим, що її покійна мати мала вади зору, була майже сліпою та при реєстрації шлюбу в органі ДРАЦС були порушення передбачених законом умов укладання шлюбу.

Щодо визнання заповіту недійсним зазначила, що 21.06.2013 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Письменною Л.І. було посвідчено заповіт від імені ОСОБА_6, яким все своє майно померла заповіла ОСОБА_2.

За матір'ю постійно доглядала вона, піклувалася про неї, намагалася її вилікувати, похоронила матір. Крім того, на момент смерті мати проживала разом з позивачем.

Також, в момент посвідчення заповіту її мати страждала на поганий зір та не мала можливості бачити текст заповіту, тому даний заповіт є недійсним, оскільки свідки посвідчення заповіту відсутні.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити посилаючись на обставини в ньому викладені. Позивач просила врахувати, що її матір зловживала спиртними напоями, під їх впливом відповідач маніпулював її діями.

Відповідач та його представник в судовому засіданні про позову заперечили та просили відмовити в його задоволенні. Відповідно до наданих письмових заперечень зазначали, що ОСОБА_6 за життя до 1996 року працювала медичною сестрою хірургічного кабінету поліклінічного відділення №3 1-ої міської лікарні м. Кіровограда. Під час роботи ніколи не була помічена в стані алкогольного сп'яніння. Відповідач пояснив, що почав проживати з ОСОБА_6 з 2000 року і в цьому ж році переїхав до неї. Укласти шлюб не могли, оскільки він був офіційно одруженим. 12.01.2011 року на підставі судового рішення шлюб з іншою жінкою було розірвано. 31.05.2011 року відповідач з ОСОБА_6 звернулись з заявою про укладення шлюбу до Кіровського ВДРАЦС, оскільки з 2000 року проживали однією сім'єю. 01.07.2011 року вони зареєстрували між собою шлюб.

Його дружина періодично хворіла та проходила курси лікування за місцем свого мешкання - в 4-й міськлікарні, а на стаціонарному лікуванні перебувала в різних медичних закладах у зв'язку з порушенням зору та рухового апарату (хвороба ніг).

ОСОБА_6 з метою уникнення в подальшому майнових проблем між ним і її донькою, мала намір перереєструвати належну їй квартиру на нього шляхом укладення договору дарування.

З цією метою, на прохання ОСОБА_6, вони двічі були у нотаріуса Письменної Л.І. Під час першого візиту нотаріус пояснила різницю між заповітом та договором дарування. Другий раз - 21.06.2013 року ОСОБА_6 підписала заповіт на його користь.

Весь цей час вони проживали однією сім'єю в кв. АДРЕСА_2, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, разом несли витрати на утримання квартири, купували речі для спільного користування, піклувались один за одним.

16.11.2013 року у ОСОБА_6 стався інсульт і він з дому привіз її до лікувального закладу. 29.11.2013 року ОСОБА_6 було виписано з лікувального закладу КЗ «ЦМС м. Кіровограда» та доставлено до її доньки - ОСОБА_1, яка проживає по АДРЕСА_3. за даною адресою він та позивач доглядали за хворою, яка була у безпорадному стані.

ОСОБА_6 постійно спілкувалась, як з сусідами, подругами, знайомими, так і з донькою. Оскільки донька рідко приїжджала до своєї матері, а ОСОБА_6 нудьгувала за нею і потребувала з нею спілкування, то в 2009 році ним був придбаний для неї мобільний телефон. За допомогою цього телефону вона спілкувалась, як з донькою так і з ним, знайомими. Причому номера їх мобільних телефонів набирала самостійно, що може свідчити про наявність зору та можливість читання тексту. За потребу ОСОБА_6 їздила по комунальним закладам, а також по крамницях та в інші міста по справам.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

Позивач обґрунтовує свій позов про визнання шлюбу та заповіту недійсними порушенням ст. 1247, ч. 4 ст. 207 ЦК України, порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яке не є підставою для розірвання вище вказаних правочинів навіть при наявності встановлених такими порушеннями, оскільки укладення шлюбу є добровільною згодою чоловіка та жінки. Щодо заповіту, то це право власника майна розпорядитися на власний розсуд своїм майном при житті.

Позивач, звертаючись до суду про визнання шлюбу і заповіту не дійсними не оспорює підписи ОСОБА_6, що свідчить про те, що ці правочини дійсно укладались ОСОБА_6

При підписанні ОСОБА_6 не заявляла про те, що зовсім не басить, навпаки прочитала та підписала заповіт. Що стосується нотаріуса, то він не лікар і не може визначити стан зору людини. Нотаріус зобов'язаний виконати вимоги ст. 1247, ч. 4 ст. 207 ЦК України, тільки в тому випадку, коли клієнт попередить його про те, що за станом зору він не може прочитати текст. Це ж стосується і укладення шлюбу.

Твердження позивача, що її мати нічого не бачить і не могла прочитати тексту заповіту та документів при укладанні шлюбі нічим не підтверджено, оскільки навіть судмедєксперти у своєму висновку не дають категоричної відповіді про те, що ОСОБА_6 на час укладання правочинів не могла читати тексту (а.с. 59-69).

Щодо висновку експерта № 3 від 19.11.2015 року представник відповідача вказав, що висновок зроблено експертами на підставі медичних документів, які відповідач вважає службовим підробленням лікарів.

Так, у порядку ст. 214 КПК України, за заявою ОСОБА_2 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002848 від 05.03.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 358 КК України (використання завідомо неправдивих документів).

В ході досудового розслідування встановлено. що 04.03.2016 року до Кіровоградського ВП ГУ Національної поліції в Кіровоградській області надійшла заяві від ОСОБА_2 про те, що лікарі другої та п'ятої поліклініки в м. Кіровограді, підробили дані, які внесені до амбулаторних книжок хворого на ім'я його покійної дружини ОСОБА_6, котрі використає в суді донька покійної дружини ОСОБА_1

На даний час по даному кримінальному провадженню проводяться слідчо-розшукові дії, що підтверджується довідкою у кримінальному провадженні № 0002848 від 05.03.2016 року Кіровоградського відділу поліції Головного управління національної поліції в Кіровоградській області від 25.03.2016 року (а.с. 123).

Згідно з характеристикою з місця проживання ОСОБА_6, остання ніколи не зловживала алкогольними напоями, завжди була охайно вдягнуто, за нею ніколи не спостерігалися відхилення психіки (а.с. 106).

В судовому засіданні третя особа - приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Письменна Л.І. пояснила, що у червні місяці до неї прийшла ОСОБА_6, сама, з проханням посвідчити та скласти заповіт на свого чоловіка. Вона чікто висловила своє бажання скласти заповіт на свого чоловіка, це було її волевиявлення цілеспрямоване була повністю адекватна, на всі питання, які задала її третя особа в процесі спілкування вона давала адекватну відповідь та була поністю дієздатною. Заповіт, що був складений на її прохання на того кого вона хотіла, особисто прочитала, та підписала цей заповіт. Також зазначила, що погано бачить, але третя особа не пам»ятає чи збільшували текст заповіту. До неї прийшла з чоловіком та спочатку хотіла подарувати квартиру чоловіку, але після пояснення наслідків нотаріусом, наступного разу прийшла з метою складання заповіту на чоловіка.

Представник третьої особи - Кіровського відділу ДРАЦС реєстраційної служби Кіровоградського МУЮ у Кіровоградській області в судове засідання не з'явився, подав через канцелярію суду заяву про слухання справи без його участі (а.с. 52).

Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, його представника, третьої особи, допитавши свідків, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовної заяви необхідно відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно до заяви про державну реєстрацію шлюбу від 31.05.2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 01.07.2011 року, актовий запис № 348 (а.с. 232).

Відповідно до заповіту від 21.06.2013 року ОСОБА_6 заповіла все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все, що їй буде належати на момент смерті і на що вона за законом має право, ОСОБА_2. Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Письменною Л.І. та зареєстрований в реєстрі за № 491 (а.с. 11).

Згідно з висновком експерта № 3 від 19.11.2015 року згідно записів в амбулаторній карті лікаря-неврапотолога, лікаря психіатра, ОСОБА_6 страждала на наступні захворювання: дисциркуляторна енцефалопатія змішаного ґенезу, цереброслероз (гіпертонічна хвороба ІІІ ст.), вестбулопатія, виражена церебрастенія з інтелектуально-містичними порушеннями особистості, психічні та поведінкові порушення, як наслідок вживання алкоголю. Згідно записів в амбулаторній карті ОСОБА_6 станом на 17.01.2014 року мала гостроту зору правого ока - 0,05, лівого ока - 0. В наданій медичній документації будь-яких даних наявності окулярів для близької відстані - відсутні. Враховуючи гостроту зору правого ока, яка мала місце, та відсутність гостроти зору лівого ока, малоймовірна можливість читання тексту (а.с. 8-10).

Відповідно до епікризу стаціонарного хворобу на ім'я ОСОБА_6 з медичної карти № 6306, ОСОБА_6 знаходилась на стаціонарному лікуванні в МО КГБ СМП з 02.07.2008 року по 07.07.2008 рік з діагнозом: незріла катаракта обох очей, макулодистрофія вторинна глаукома очей (а.с. 98).

Згідно із виписки медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого, ОСОБА_6 знаходилась в хірургічному відділені КЗ «КМЛШМД» з 04.01.2010 року по 12.01.2010 рік з діагнозом: облитерирующий тегосклероз сосудов н/кінцівок ІІ-ІІІ ст. з обох сторін. Трофонекроз У-го пальця правої стопиИБС. Кардіосклароз СН І ст. (а.с. 74).

Відповідно епікризу стаціонарного хворобу на ім'я ОСОБА_6 із медичної карти № 4446, остання знаходилась на стаціонарному лікуванні в відділенні судинної хірургії Кіровоградської обласної лікарні з 03.03.2010 року по 19.03.2010 рік з діагнозом: ангіодистонія н/кінцівок з проявами ангиоспазма в берцовом сегменті (а.с. 75).

Згідно до епікризу стаціонарного хворобу на ім'я ОСОБА_6 із медичної карти № 15152, остання знаходилась на стаціонарному лікуванні в відділенні судинної хірургії Кіровоградської обласної лікарні з 18.07.2011 року по 29.07.2011 рік з діагнозом: одлитерирущий атеросклароз судин нижньої кінцівки ІІ ст. (а.с. 75).

Відповідно до епікризу стаціонарного хворобу на ім'я ОСОБА_6 із медичної карти № 7690/2185, остання знаходилась на стаціонарному лікуванні в відділенні КЗ «ЦМЛ м. Кіровограда» з діагнозом: ОНМК по ішемічному типу в басейні ПСМА (16.11.2013 року). Атересклароз. Виражений лівосторонній геміпарез, психоорганічний с-м, судорожний с-м з приступами джексоновской епілепсією (а.с. 76).

Свідки допитані в судовому засіданні зазначили про наступні відомі їм обставини:

ОСОБА_7, зазначила, що з ОСОБА_6 вона знайома з 2005 року, вона працювала на ринку, а ОСОБА_6 в неї робила покупки. З 2005 року по 2007 рік вони бачились по 2-3 рази на місяць, після 2007 року - бачились 1 раз на півроку. У 2012 році свідок була у ОСОБА_6 у гостях, остання сама відчинила двері. ОСОБА_6 розповіла їй, що на Володю чи хоче зробити заповіт, чи вже зробила. У 2013-2014 р.р. ОСОБА_7 не бачила ОСОБА_6, лише розмовляла з нею по телефону.

ОСОБА_8, показала, щознає позивача та відповідача по справі, зазначила, що знає ОСОБА_6 з 1977 року, відносини дружні. Відповідач з ОСОБА_6 проживає з 2000 року, у 2011 році вони одружились, при цьому за рік до цього ОСОБА_6 промивали кров, на що вона позичала у свідка 2000 грн. До 2012 року часто бачила ОСОБА_6 спілкувалась із нею, ОСОБА_2 у літку на власному автомобілі вивозив їх купатись на озеро та по гриби. Останні 4 роки до смерті ОСОБА_6, та скаржилась на ноги, що важко ходити, проте продовжувала ходити по магазинам, останній раз свідок з нею ходила до магазину влітку 2013 року. ОСОБА_6 перестала бачити після останнього інсульту на при кінці 2013 року, а до цього зір був задовільний, так у 2012 році саме набирала номер телефону. Про складання заповіту дочці не хотіла казати із-за можливої негативної реакції. Свідку особисто сказала, що склала заповіт на ОСОБА_2, оскільки таке її бажання, так як після її смерті донька відбере у нього квартиру. П'яною ніколи її не бачила, проте із свідком могла випити 100 грам горілки, або келих вина. ОСОБА_6 без костиля ходила до 2013 року, проте, оскільки постійно її підтримував під руки відповідач з якого часу почала його використовувати сказати не може. Окуляри носила після операції на очах, проте таке покращення було лише пів року потім зір знову погіршився.

Свідок ОСОБА_9, вказав, що проживає по АДРЕСА_4 біля 17 років.

Свідок пояснив, що ОСОБА_2 є його сусідом. Коли вони купили квартиру, то переїхали жити на вул. Добровольського. ОСОБА_6 свідок бачив періодично, один, два рази на тиждень.

Останній раз, свідок бачив ОСОБА_6 за 2 роки до її смерті, коли вона спускалася по сходах в нових окулярах. ОСОБА_6 трималася одною рукою за поручень, а іншою опиралася на паличку. Про окуляри ОСОБА_6 сама вказала, що це їй її подарував чоловік.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що є лікарем-офтальмологом, окулістом поліклінічного відділення № 2 КЗ «Поліклінічне об»єднання м. Кіровограда», знає позивача - ОСОБА_1, оскільки вона викликала її на стару Балашівку до її мами для консультації, оскільки та хворіла очами, всього ОСОБА_6 бачила два рази у 2008 та 2010 роках. У липні 2008 року у неї погіршився стан очей настільки, що зір правого ока становив 10 %, а лівого 5 %, такий зір є предметним, тобто бачила предмети на відстані біля 2,5м., проте не текст.

У 2010 році зір погіршився правим ока бачила на 1,5 м., а лівим 10-15 см. Оглянувши шрифт заповіту вказала, що ОСОБА_6 текст прочитати не могла, а підписати могла на осліп, тобто якщо особі з таким зором показати де розписатись вона може це зробити на осліп. Будь-які збільшуючи прилади для читання тексту їй не допомагали, тобто носити окуляри, або користуватись лупою не було сенсу. На питання адвоката, вказала, що їздити збирати гриби цілеспрямовано для ОСОБА_6 не було сенсу, оскільки вона їх не могла бачити.

Свідок ОСОБА_11, показав, що з ОСОБА_6 знайомий з 1999 року. Вказав, що ОСОБА_6 разом з відповідачем приходила до доньки в гості, любила випити. У 2009 році ОСОБА_2 привіз її до доньки у поганому стані, після інсульту та залишив у неї. Потім у 2013 році відповідач забрав ОСОБА_6 Зі слів свідка під час перебування у доньки ОСОБА_6 майже постійно перебувала у нетверезому стані, це він запам'ятав, оскільки позивач викликала знайомого нарколога щоб допомоги її матері прийти до тями. Крім цього, свідок пояснив, що ОСОБА_6 зазвичай на свята була у доньки. ОСОБА_2 їй наливав алкогольні напої, оскільки вона багато пила.

Також, свідок вказав, що ОСОБА_6 мала поганий зір, оскільки після 2009 року впізнавала його тільки по голосу. Останній раз спілкувався із ОСОБА_6 у 2012 році чи у 2013 році за яких обставин не пам'ятає.

Свідок ОСОБА_12, вказала, що ОСОБА_6 була мамою її тітки. Свідок з ОСОБА_6 знайома з малечку. Щодо особи ОСОБА_6, то свідок повідомила, що вона випивала та майже нічого не бачила.

По обставинам справи повідомила, що у 2009-2010 р.р. відповідач привіз ОСОБА_6 до тітки ОСОБА_12 В ці роки свідок часто навідувала ОСОБА_6, проте після вагітності та народження дитини у 2011 році, не пам'ятає колии бачилась з ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_13, повідомила, що вона працює на посаді головного спеціаліста Кіровського відділу ДРАСЦ реєстраційної служби Кіровоградського міського управління. По обставинам справи повідомила, що нічого не пам'ятає, вона приймає заяви та не контролює їх написання.

Суд відмовляє у задоволення позовної вимоги про визнання заповіту недійсним виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі виконання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 1247 ЦК України визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Частиною 4 статті 207 ЦК України, що встановлює вимоги до письмової форми правочину, яким є й заповіт, передбачено, що якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа; підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Згідно частини 2 статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, у цьому разі заповіт має бути в голос прочитаний заповідачем, якщо заповідач не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Статтею 1253 ЦК України визначено, що на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом 3 частини 2 статті 1248 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Отже, аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що присутність свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою лише у тому випадку, якщо заповідач не міг самостійно прочитати заповіт, у такому випадку, свідки, при яких було здійснено посвідчення заповіту зачитують його вголос і ставлять свої підписи, про що зазначається в заповіті.

Проте, як вбачається зі змісту заповіту, під час його посвідчення свідки присутні не були. Факт самостійного прочитання тексту заповіту заповідачем підтверджується власноруч зробленим записом «ОСОБА_6. Підпис». Факт належності ОСОБА_6 підпису і вищевикладеного запису в заповіті, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався.

Також, зазначене підтверджується показами свідків, які стверджували, що ОСОБА_6 хоч і мала вади зору, проте, користуючись окулярами читала, а тому цілком могла прочитати текст заповіту без сторонньої допомоги.

Доводи позивача щодо фізичної неможливості особисто прочитати заповіт ОСОБА_6 через її захворювання, які виключають вірогідність бачити шрифт такого розміру, яким було надруковано заповіт, спростовуються висновками експерта (експертизи за матеріалами справи) № 3 по визначенню стану здоров'я громадянки ОСОБА_6, 1943 року народження, відповідно до якої члени комісії дійшли висновку, що категорично стверджувати, що ОСОБА_6, могла або ж не могла розрізняти текст, неможливо.

Таким чином, суд повно та всебічно дослідивши факти, які обґрунтовують вимоги та заперечення сторін щодо недійсності заповіту, оцінивши у відповідності до вимог процесуального закону здобуті докази, вважає, що позивачем не доведено порушення порядку посвідчення оскаржуваного нею заповіту, а саме не самостійного прочитання заповідачем тексту заповіту, оскільки нею не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження існування обставин, які унеможливили б особисте прочитання ОСОБА_6 тексту заповіту.

Отже, виходячи з факту належності підпису у заповіті заповідачу, а також відповідності її запису про самостійне прочитання тексту заповіту дійсності, суд не вбачає підстав для визнання заповіту недійсним через відсутність свідків при його посвідченні, так як за наведених обставин справи їх присутність при посвідченні заповіту є необов'язковою, при цьому згідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України докази не можуть ґрунтуватись на припущеннях, відтак суд не бере до уваги висновок експерта № 3 (а.с. 8-10) в якому зазначено, про малоймовірність можливості читання тексту ОСОБА_6, проте вказана обставина не зазначена, як достеменна.

Допитані свідки за клопотанням позивача, в тому числі лікар ОСОБА_10, які показали, що на час посвідчення заповіту та укладення шлюбу ОСОБА_6 не могла прочитати текст, спростовуються протилежними показами свідків допитаних за клопотанням відповідача, та у сукупності з іншими дослідженими доказами не дають можливості однозначно стверджувати, що ОСОБА_6 сама не могла прочитати текст заповіту, оскільки нотаріус у судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_6 погано бачила, тому прочитання тексту заповіту у неї зайняло багато часу.

Щодо позовної вимоги про визнання шлюбу недійсним суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідач та його дружина, ОСОБА_6 31.05.2011 року звернулися до Кіровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції в Кіровоградській області з заявою про державну реєстрацію шлюбу (а.с. 232).

01.07.2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції в Кіровоградській області зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис за № 348.

Згідно довідки № 2977 від 11.12.2015 року Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 1 Кіровоградської міської ради», ОСОБА_6, 1943 року народження, дійсно була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1, з 18.12.1996 року до 16.11.2013 року разом з чоловіком - ОСОБА_2 (а.с. 105).

Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства.

Статтею 28 СК України передбачено, що заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком до будь-якого органу державної реєстрації актів цивільного стану за їхнім вибором. Особи, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, вважаються нареченими. Заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком особисто.

Підстави недійсності шлюбу визначені главою 5 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 38 Сімейного кодексу України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу.

Недійсним, відповідно до ст. 39 СК України, є шлюб, зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі; недійсним є шлюб, зареєстрований між особами, які є родичами прямої лінії споріднення, а також між рідними братом і сестрою; недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка визнана недієздатною.

Відповідно до ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя. Шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім'ю.

Відповідно до ст. 41 СК України шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований: 1) між усиновлювачем та усиновленою ним дитиною з порушенням вимог, встановлених частиною п'ятою статті 26 цього Кодексу; 2) між двоюрідними братом та сестрою; між тіткою, дядьком та племінником, племінницею; 3) з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків; 4) з особою, яка не досягла шлюбного віку і якій не було надано права на шлюб. При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, враховуючи наведені вимоги закону та проаналізовані в судовому засіданні докази, покази свідків, суд вважає, що позивачем не доведено обставин, на які вона посилається в позові. Судом не встановлено жодних передбачених законом підстав для визнання шлюбу недійсним. ОСОБА_6 та ОСОБА_2 при укладенні шлюбу не мали для цього перешкод, визначених законом, зареєстрували шлюб у відповідному державному органі, мали намір створити сім'ю та після реєстрації шлюбу проживали як подружжя, мали взаємні права та обов'язки подружжя. Отже, підстави для визнання шлюбу недійним відсутні. Інші обставини за яких шлюб може бути визнаний недійсним, в тому числі перебування під впливом алкоголю ОСОБА_6, досліджувались в судовому засіданні, проте їх наявність встановлена не була.

Враховуючи викладене, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову в частині визнання шлюбу недійним, відтак відмовляє в задоволення позову в повному обсязі.

Згідно статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З урахуванням цієї норми та того, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачеві не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-218, 293 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Кіровоградського міської нотаріального округу Письменна Л.І. та Кіровський відділ ДРАЦС реєстраційної служби Кіровоградського МУЮ у Кіровоградській області про визнання шлюбу та заповіту недійсним - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати залишити по фактично понесеними позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського О. В. Галаган

районного суду

м.Кіровограда