Справа № 204/4783/17
Провадження № 2/204/1620/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря Старостенко Т.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1, а також про стягнення з відповідача судових витрат. В обгрунтування позову зазначив, що їй ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 28 січня 1988 року належить 23/100 частини житлового будинку (домоволодіння) розташованого на земельній ділянці розміром 522 кв.м. в АДРЕСА_1. В цілому домоволодіння складається з двох жилих будинків: А-І шлакобетонного жилою площею 76, 4 кв.м; Б-І деревяномазаного жилою площею 30,5 кв.м.; сараїв -Д; Е- дощатих; Г-гаража цеглового; огородження № І, 2цеглового, дощатого. Відповідно до довідки про склад сім'ї та місце реєстрації № 7426 від 03 серпня 2017року в будинку, АДРЕСА_1 зареєстрованими є наступні особи: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1,; чоловік - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 - син. Хоча Відповідач і є зареєстрованим в даній квартирі, з листопада 2008 року останній там не проживає. На даний час в квартирі особистих речей відповідача немає, поточні ремонти останній там не робить, тим більше, необхідно зазначити, що у Відповідача відсутнє право власності на зазначене нерухоме майно. Комунальні послуги відповідач не сплачує, комунальні платежі нараховуються згідно з кількістю зареєстрованих осіб, таким чином позивачу доводиться сплачувати щомісячно за нього квартирну плату. В добровільному порядку з місця реєстрації відповідач зніматись відмовляється. Факт того, що відповідач не проживає в будинку підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 26.06.2017р, затвердженими печаттю квартального комітету №65, а також може бути підтверджений показаннями свідків. Оскільки вирішення питання про зняття з реєстрації місця проживання у позасудовому порядку неможливе без згоди сина, вона змушена звернутись з цим позовом до суду.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Згідно до ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6 суду пояснила, що вона є сусідкою позивача по справі. Відповідач по справі не проживає за вказаною адресою вже тривалий час, приблизно з 2008 року. Його речей у квартирі позивача не має. Де він проживає на теперішній час їй не відомо.

Вислухавши пояснення позивача та допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить 23/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 28 січня 1988 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Саплахіді К.Г., зареєстровано в реєстрі №1-326, який зареєстрований у Дніпропетровському Інвентарбюро за №491-124 15 березня 1988 року (а.с.8-9).

Відповідно до довідки № 7426 від 03.08.2017 року, посвідченої головним спеціалістом Відділу Комунального господарства Чечелівської районної у місті Дніпрі Ради Черняк В.В., у домоволодінні АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, чоловік - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.17).

В Акті про не проживання особи за місцем реєстрації від 26.06.2017 року, складеного ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_7, зазначено, що ОСОБА_3, починаючи з листопада 2008 року фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом.

Згідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконання обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Права власника квартири визначені ст.383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб в розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, оцінюючи всі докази, які були досліджені судом при розгляді справи, у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність позивачем позовних вимог щодо визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням та вважає необхідним дані позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судовий збір у розмірі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вищенаведеного ст.ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України, та керуючись ст.ст. 3, 5-8, 10, 11, 88, 208-210, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10, судовий збір у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Л. Черкез