АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 677/870/16-ц
Провадження № 22-ц/792/847/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Грох Л.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар Гриньова А.М.,

з участю представника позивача,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача шляхом визнання договору недійсним та стягнення коштів за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 15 лютого 2017 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

В червні 2016 року ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», посилався на те, що 29.03.2016 року між позивачем і відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №002398, за умовами якого предметом лізингу є трактор XINGTAІ, зазначений у специфікації, що є додатком № 2 до договору, вартістю 6390,98 доларів США з урахуванням ПДВ. Позивач вніс адміністративний платіж в сумі 17000 грн. При укладенні Договору позивач був введений в оману працівником відповідача, оскільки йому було доведено, що фактично укладається договір купівлі-продажу, а 17000 грн. є частковою сплатою вартості трактора. Після підписання акту прийому-передачі трактора позивач мав сплатити решту суми, 64100 грн. Підписуючи договір, позивач його не читав на прохання працівника відповідача, який нібито поспішав. Лише після укладення договору ОСОБА_1 стало зрозуміло, що укладено договір фінансового лізингу. Трактор досі позивачу не передано. Вважав, що відповідач вів нечесну підприємницьку практику шляхом введення його в оману, договір фінансового лізингу містить несправедливі умови - п.п. 1.4., 3.2.6, 3.2.7, 12.1, 10.1, 10.15. Тому просив визнати договір недійсним і стягнути з відповідача сплачені кошти в сумі 17000 грн.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 15 лютого 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 002398, укладений 29.03.2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_1 Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_1 сплачені кошти за договором фінансового лізингу №002398 від 29.03.2016 року у сумі 17000 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» просить скасувати рішення як незаконне, винесене з порушенням норм матеріального права та ухвалити нове, яким відмовити в позові. На думку апелянта, суд безпідставно вважав, що договір лізингу підлягав нотаріальному посвідченню. Діяльність лізингової компанії є легітимною на підставі досі діючого Положення НКФ № 21. Ліцензійні умови передбачають просту письмову форму для договору непрямого лізингу відповідно до ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг», що підтверджує легітимність діяльності лізингодавця та просту письмову форму договору. На думку апелянта, судом першої інстанції неправильно застосовано законодавство про захист прав споживачів, оскільки Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є спеціальним законом, що регулює порядок надання фінансових послуг. Суд безпідставно вказав на дисбаланс прав і обов'язків сторін за договором, якого насправді нема. Суд помилково вважав порушенням, що сторони не погодили постачальника, проте закон не передбачає погодження постачальника. Помилковим є висновок суду про адміністративний платіж як несправедливу умову договору, хоча це відповідає ст. 16 Закону «Про фінансовий лізинг».

В засіданні апеляційного суду представник апелянта в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про розгляд справи. Представник позивача просив відхилити скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 29.03.2016 року між позивачем і відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №002398, згідно умов якого предметом лізингу є трактор XINGTAІ, зазначений у специфікації (додаток № 2 до договору), вартістю 6390,98 доларів США з урахуванням ПДВ. Позивач вніс адміністративний платіж в сумі 17000 грн. Трактор досі позивачу не передано.

Відповідно до п. 1.3. договору відповідач як лізингодавець взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу - транспортний засіб марки X1NGTA1, моделі 244, вартістю 6590.08 доларів США з урахуванням ПДВ, що підтверджується додатком №2 до договору, у користування позивачу, як лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором та згідно з положеннями чинного законодавства. Згідно додатку №1 вартість предмета лізингу становить 6390,98 доларів США, сума виплат авансових платежів (50%) - 3195,49 доларів США; щомісячний авансовий платіж - 266,29 доларів США, адміністративний платіж (10%) - 639,10 доларів США; комісія за передачу (3%) - 191,73 доларів США.

У день укладення договору ОСОБА_1 подав заяву на отримання фінансового лізингу, в якій вказав марку, модель та вартість предмета лізингу та отримав свій примірник договору разом з додатками (№1 та №2) до нього, на виконання умов якого позивач 29.03.2016 року сплатив відповідно до квитанції №46 на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО»» 17 000 грн., згідно вищевказаного договору (а.с. 15 ).

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що оспорюваний договір містить несправедливі умови, визначені частиною третьою статті 18 Закону України «Про фінансовий лізинг», та суперечить цивільному законодавству.

Так, відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі), відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

За пунктом 3 ч. 1 ст. 11 цього Закону лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

Згідно ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Отже, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що укладений сторонами договір фінансового лізингу не було нотаріально посвідчено.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом частини 5 цієї статті у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону ).

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу (ч.2 ст. 18 Закону).

Встановлено, що за змістом пунктів 10.5, 10.15 договору у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни; у разі відмови останнього від підписання додаткової угоди або акта коригування вартості предмета лізингу, лізингодавець вправі розірвати цей договір, а лізингоодержувач зобов'язаний повернути йому предмет лізингу, при цьому раніше сплачені платежі поверненню йому не підлягають.

Наведені умови свідчать про право відповідача в односторонньому порядку змінювати розмір платежів за договором без чітко визначених підстав, при цьому формула перерахунку відсутня. При цьому споживач позбавлений права відмовитися від зміни розміру платежів під загрозою розірвання договору і втрати усіх сплачених коштів.

За змістом пункту 12.1 договору лізингодавець не несе відповідальності за невиконання своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу, а, навпаки, отримує вигоду - штраф у розмірі 40 % від розміру авансового платежу та всю суму сплаченого адміністративного платежу.

Зміст наведених умов договору підтверджує істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, що спростовує вказані доводи апеляційної скарги.

З огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень статті 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей 638, 655, 691 ЦК України.

Відповідно до пункту 10.4 договору в разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення договору сторони домовились та беруть на себе зобов'язання до купівлі транспортного засобу підписати додаток 3 до цього договору із установленням щомісячних платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі.

Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графік сплати лізингових платежів згідно з додатком 3 до договору, який фактично відсутній в порушення пункту 10.1 договору.

Отже, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань лізингоодержувача.

Відповідно до пункту 1.4 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За такими зобов'язаннями відповідає продавець.

Якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу (стаття 808 ЦК України).

Отже, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, а в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, до якого має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності тощо суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що відсутність в договорі відомостей про продавця не порушує прав позивача.

Статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

За змістом цієї статті адміністративний платіж не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Відповідач не обґрунтував співмірності розміру адміністративного платежу за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні статті 16 Закону «Про фінансовий лізинг» не вважається лізинговим платежем, а фактично полягала лише у виготовленні договору типової форми.

За змістом частини п'ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що положення договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами, є несправедливими.

Така ж правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постановах від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15, 11 травня 2016 року № 6-65цс16, 11 травня 2016 року № 6-30230цс15, 8 червня 2016 року № 6-330 цс16, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні цих норм права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та суперечать вимогам закону і правовим висновкам Верховного суду України.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» відхилити.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 15 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Вознюк Р.В. Провадження № 22-ц/792/847/17

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 19