Справа № 471/1106/16-ц
Провадження №2/471/31/17
Номер рядка звіту 38
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2017 р.

Братський районний суд Миколаївської області

в складі:

головуючого судді - Скарницької І.Б.,

за участю секретаря - Романчук О.О.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Братське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особі, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Миколаївська сільська рада Братського району Миколаївської області, ОСОБА_4, про визнання заповіту недійсним

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Миколаївська сільська рада Братського району Миколаївської області, ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5, яка за життя склала заповіт на ім'я ОСОБА_3 та заповідала їй земельну ділянку. Заповіт на ім'я ОСОБА_3 був посвідчений 11 грудня 2006 року секретарем Миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області, та не відповідає вимогам діючого на час посвідчення заповіту законодавству, так як, секретар сільської ради не мала повноважень на вчинення нотаріальних дій, які повинні покладатися на неї рішенням виконавчого комітету відповідної ради. В зв'язку з цим позивач просила визнати вищевказаний заповіт недійсним.

Під час судового засідання позивач підтримала позовні вимоги.

Представник позивача позовні вимоги також підтримала, суду пояснила, що оскільки на території сільської ради відсутній нотаріус, відповідно до Закону України "Про нотаріат" секретар сільської ради може посвідчувати заповіти, проте, на момент посвідчення оспорюваного заповіту, на секретаря не були покладені відповідні обов'язки, отже заповіт є недійсним.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що секретар сільської ради діяла відповідно до законодавства, заповіт відповідає дійсній волі спадкодавця.

Третя особа ОСОБА_6 вважала, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, суду пояснила, що за життя її батьки склали заповіти, відповідно до яких, після смерті батька спадкоємцем на земельну ділянку є онук ОСОБА_7, після смерті матері - онука ОСОБА_3 Заповіти були посвідчені в один день. Заповіт відповідає чинному законодавству та дійсній волі спадкодавця.

Представник третьої особи, Миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області суду пояснила, що на момент посвідчення заповіту на секретаря сільської ради не були покладені обов'язки по вчиненню нотаріальних дій.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів ( ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

11 грудня 2006 року секретарем Миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області ОСОБА_8 посвідчено заповіт ОСОБА_5, за яким належну їй земельну ділянку заповідала ОСОБА_3 Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 80 (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла (арк.с. 4).

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме земельну ділянку виділену в натурі згідно Державного акту на право приватної власності НОМЕР_1.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли за заповітом її онука ОСОБА_3, за законом: донька ОСОБА_2 та донька ОСОБА_4 Об'єктом спадкового майна є земельна ділянка площею 8,75 га, розташована в межах Миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області (арк.. 151).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив визнати недійсним заповіт, оскільки його складено особою, яка не мала на це права, тобто посвідчено секретарем сільської ради, яка не мала повноважень на вчинення нотаріальних дій визначених у встановленому законом порядку.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) ( ст. 1216 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Стаття 1251 ЦК України (в редакцій на час посвідчення оспорюваного заповіту), встановлює, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до пп. 5 п. б ч. 1 ст. 38 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів громадянського стану.

Згідно ч. 1 ст. 51 Закону, виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень.

За приписами ч. 1 ст. 52 Закону, виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради.

Відповідно до ч. 6 ст. 59 Закону, виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

У населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені особи відповідного органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії, в тому числі і посвідчення заповітів (п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про нотаріат»).

Згідно з п.п.1, 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5, (чинної на час посвідчення заповіту) у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських народних депутатів у відповідності за ст. 37 Закону України "Про нотаріат" мають право посвідчувати заповіти. Нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.

Оскаржуваний заповіт посвідчено секретарем Миколаївської сільської ради Братською району Миколаївської області ОСОБА_8.

Згідно відповіді Миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області від 29.03.2017 року, функції вчинення нотаріальних дій на працівника (секретаря) сільської ради рішенням сільської ради до 2010 року не покладалися (а.с. 112), а отже, остання не мала повноважень щодо вчинення такої нотаріальної дії - посвідчення заповіту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Як вбачається із роз'яснень викладених у ч.2 п.16, ч.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочин, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила. Заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину ( ч.2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Отже, аналізуючи матеріали справи та нормативні акти, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що заповіт від 11 грудня 2006 року, який було посвідчено секретарем Миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області ОСОБА_8 з порушенням нормативно-правових актів є нікчемним.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у сумі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особі, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Миколаївська сільська рада Братського району Миколаївської області, ОСОБА_4, про визнання заповіту недійсним - задовольнити.

Встановити нікчемність заповіту ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_3, посвідченого 11 грудня 2006 року секретарем Миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області та зареєстрованого в реєстрі за № 80.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені при сплаті судового збору в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят однієї) гривні 20 копійок.

На рішення протягом десяти днів може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Братський районний суд Миколаївської області.

Суддя І.Б. Скарницька