Справа № 137/1608/16-ц Провадження № 22-ц/772/1421/2017Головуючий в суді першої інстанції Білик Н. В.
Категорія 20Доповідач Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Рибчинського В.П.

Суддів: Голоти Л.О., Панасюка О.С.

При секретарі: Топольській В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 13 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Літинського районного нотаріального округу Жуковська І.В., про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та договорів купівлі-продажу земельних ділянок недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А :

09 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 у якому просив:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку від 19 грудня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Літинського районного нотаріального округу Жуковською Іриною Вікторівною за яким ОСОБА_2 (продавець) передав у власність (продав), а ОСОБА_3 (покупець) прийняв у власність об'єкт нерухомого майна, а саме: будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19 грудня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Літинського районного нотаріального округу Жуковською Іриною Вікторівною за яким ОСОБА_2 (продавець) передав у власність (продав), а ОСОБА_3 (покупець) прийняв у власність земельну ділянку площею 0,3361 га, кадастровий номер НОМЕР_1 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_2

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19 грудня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Літинського районного нотаріального округу Жуковською Іриною Вікторівною за яким ОСОБА_2 (продавець) передав у власність (продав), а ОСОБА_3 (покупець) прийняв у власність земельну ділянку площею 0,1205 га, кадастровий номер НОМЕР_2 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1

Позовні вимоги заявлено на підставі ч. 1 статті 230 ЦК України, оскільки, позивач вважає, що під час укладення вищевказаних договорів купівлі-продажу відповідач навмисно ввів в оману його та приватного нотаріуса, щодо передачі коштів за продане нерухоме майно. Зокрема позивач зазначає, що перед укладенням договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок ОСОБА_3 повідомив йому, що сплатить гроші після посвідчення та підписання договорів у нотаріуса, однак кошти так і не сплатив.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 13 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 13 квітня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Апеляційного суду Вінницької області з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 квітня 2017 року вказаним вимогам закону відповідає, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, 19.12.2014 року, у приватного нотаріуса Літинського районного нотаріального округу Вінницької області Жуковської Ірини Вікторівни, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено наступні договори купівлі-продажу:

- будинку, за яким ОСОБА_2 (Продавець) передав у власність (продав), а ОСОБА_3 (Покупець) прийняв у власність об'єкт нерухомого майна, а саме: будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до умов договору сторони домовилися за ціну 7000 гривень, яка була сплачена до підписання договору;

- земельної ділянки за яким ОСОБА_2 (Продавець) передав у власність (продав), а ОСОБА_3 (Покупець) прийняв у власність об'єкт нерухомого майна, а саме: земельну ділянку площею 0,3361 га, кадастровий номер НОМЕР_1 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_2. Відповідно до умов договору сторони домовилися за ціну 2000 гривень, яка була сплачена до підписання договору;

- земельної ділянки за яким ОСОБА_2 (Продавець) передав у власність (продав), а ОСОБА_3 (Покупець) прийняв у власність об'єкт нерухомого майна, а саме: земельну ділянку площею 0,1205 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 Відповідно до умов договору сторони домовилися за ціну 1000 гривень, яка була сплачена до підписання договору.

Згідно із положеннями Цивільного кодексу України кожна особа, яка вважає, що її права речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним (ст.ст. 215 235 ЦК України).

Відповідно до правил ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину (двостороння реституція), а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Двостороння реституція є загальним наслідком недійсності правочину, який настає незалежно від наявності вини сторін правочину у тому, що правочин є недійсним.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Відповідно до чч. 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 229 ЦК України передбачено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Оспорюванні договори купівлі-продажу свідчать про те, що , що сторони у справі, діючи добровільно та розуміючи значення своїх дій, попередньо будучи ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений між ними правочин (ст. ст.202 - 204,626,627 ЦК України) уклали договори, згідно з яким позивач передав у власність відповідачу, а відповідач прийняв у власність житловий будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки.

Відповідно до умов договорів купівлі-продажу, сторони узгодили суму коштів, які продавець отримав до нотаріального посвідчення та підписання договорів. Таким чином, під час укладення договору сторони узгодили основні умови, зокрема порядок розрахунку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог не надано доказів про документальне оформлення домовленості між сторонами щодо іншого порядку розрахунку за купівлю-продаж нерухомого майна.

Підписавши оспорювані договори, позивач ствердив, що умови договорів повністю відповідають його волевиявленню, а також підтвердив повний розрахунок за проданий житловий будинок з господарськими спорудами та земельні ділянки.

При нотаріальному посвідченні вищевказаних правочинів позивач усвідомлював значення своїх дій і керував ними, мав необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Приватний нотаріус Літинського районного нотаріального округу Жуковська І.В. надала суду письмові пояснення у яких зазначила, що нотаріусом виконано повністю усі вимоги передбачені Цивільним кодексом України, що передують посвідченню договорів купівлі-продажу. А саме нотаріус зазначає, що сторони по справі до неї звернулися у грудні 2014 року. Вона провела із ними консультації щодо укладення договорів та визначила дату, 19.12.2014 року. Нотаріус перед підписанням договору встановила, дійсне волевиявленя осіб, наміри кожної із сторін, однакове розуміння сторонами значення умов правочину та його наслідків і після цього посвідчила договори. Даний факт не заперечили сторони.

Єдиним доводом на підтвердження позовних вимог ОСОБА_2 є те, що розрахунок із ним не проведено. Однак, жодного доказу на підтвердження даної обставини позивачем не надано.

Як роз'яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Посилання апелянта на його звернення до Літинського РВ УМВС України у Вінницькій області не підтверджує факту укладення оскаржуваних договорів в результаті навмисного введення позивача в оману, оскільки, за наслідком розгляду цього звернення не встановлено умислу в діях відповідача ОСОБА_3

Крім того, звукозаписом судового засідання підтверджується, що суд першої інстанції встановив, що жодного тиску на позивача під час підписання договорів не було. Тобто, у разі сумніву, ОСОБА_2 міг відмовитися від укладення угод.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів; визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню; доводи позовної заяви перевірив належним чином та навів факти, які спростовують ці доводи. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ В.П. Рибчинський

Судді: /підпис/ Л.О. Голота

/підпис/ О.С. Панасюк

Згідно із оригіналом

Головуючий: В.П. Рибчинський