АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Кравець В.А.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального комерційного унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло - інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

у червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального комерційного унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло - інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), в якому, з урахуванням уточнень, просила стягнути з останнього на свою користь пеню в розмірі 120 955, 62 грн. за використання фінансовою компанією грошових коштів довірителя ФФБ не за цільовим призначенням протягом періоду з 10.10.2015 року по 04.04.2016 року.

В обґрунтування позову зазначала, що згідно з договором № КНТР-000648/кв «Про участь у фонді фінансування будівництва» від 03.09.2010 року, вона передала компанії кошти в розмірі 679 526 грн. на фінансування будинку АДРЕСА_1. Пункт 5.2. договору передбачає, що у разі використання фінансовою компанією коштів, переданих довірителем в управління, не за цільовим призначенням, фінансова компанія сплачує довірителю пеню в розмірі 0,1 % від суми коштів, використаних не за призначенням, за кожен день прострочення. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09.10.2015 року встановлено, що у відповідача було відсутнє право користування земельною ділянкою, а відтак і право здійснювати будівництво. Оскільки відповідач не набував права бути управителем ФББ по будівництву житлового будинку на АДРЕСА_1, то кошти використані ним не за цільовим призначенням.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10.02.2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Справа № 758/7597/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/5717/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Роман О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що визнання недійсним правочину, в якому одна сторона в повному обсязі виконала свої договірні зобов'язання, не може бути підставою відмови стягнення пені з іншої сторони договору, якщо вона не виконувала свої договірні зобов'язання. Відповідач протиправно отримав у своє розпорядження грошові кошти від неї і протягом тривалого часу користувався цими грошовими коштами. Крім того, суд не врахував, що предметом даного спору є стягнення пені за нецільове використання грошових коштів, тому чи є дійсним, чи є недійним договір від 03.09.2010 року на момент розгляду справи немає правового значення.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача Чабарай М.А. просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.09.2010 року між сторонами було укладено договір № КНТР-000648/кв «Про участь у фонді фінансування будівництва» на фінансування будинку АДРЕСА_1.

Пунктом 5.2. цього договору передбачає, що у разі використання фінансовою компанією коштів, переданих довірителем в управління, не за цільовим призначенням, фінансова компанія сплачує довірителю пеню в розмірі 0,1 % від суми коштів, використаних не за призначенням за кожен день прострочення.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09.10.2015 року, яке набрало законної сили, вищевказаний договір визнано недійсним.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03.02.2016 року з компанії на користь позивачки стягнуті кошти в розмірі 679 526 грн..

Згідно платіжного доручення № 1 від 06.04.2016 року, рішення суду виконане.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що договірні відносини між сторонами відсутні, а тому підстав для виконання відповідачем вимог п. 5.2 вищевказаного договору немає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 цього Кодексу нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Вчинення недійсного правочину може призвести до заподіяння збитків та моральної шкоди другій або третій особі. Можливість відшкодування винною стороною збитків та моральної шкоди, завданої недійсним правочином, передбачена також статтями ЦК про недійсність окремих видів правочинів (статті 230- 233 ЦК України).

За матеріалами справи встановлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09.10.2015 року договір № КНТР-000648/кВ про участь у фонді фінансування будівництва від 03.09.2010 року, укладений між сторонами визнано недійсним.

Рішенням цього ж суду від 03.02.2016 року стягнуто з Комунального комерційного унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло - інвест» на користь ОСОБА_1 679 526 грн., переданих нею на виконання договору, який визнано недійсним, тобто приведено сторони у первинний стан та відмовлено в частині позовних вимог про відшкодування збитків.

За вказаних обставин суд першої інстанції правильно виходив з того, що вимоги про стягнення пені на виконання вимог п. 5.2 договору, який визнаний недійсним суперечать вимогам закону.

Оскільки недійсний договір не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю доводи апеляційної скарги про право позивачки на отримання пені, передбаченої п. 5.2 договору не ґрунтуються на вимогах закону та не спростовують висновків суду.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді