Номер провадження: 22-ц/785/3101/17
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Заїкіна А.П.

при секретарі Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, треті особи - Одеська міська рада, Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,-

встановила:

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1(а. с. 3-4).

В обґрунтування свого позову посилалася на те, що квартиронаймачем вказаної квартири був її батько - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5. У вказаній квартирі зареєстрована відповідачка разом із своєю малолітньою дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проте вони не проживають у цій квартирі тривалий час, відповідачка ОСОБА_2 участі в утриманні житла не приймає, за комунальні послуги не сплачує. ОСОБА_3 просила визнати відповідачку ОСОБА_2 та її дочку ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою, оскільки має намір оформити субсидії, а відповідачка не дає згоду на переоформлення особового рахунку.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 (а. с. 63).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 72-74).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_2разом з малолітньою донькою такими, що втратили право користування житловою площею, а саме квартирою АДРЕСА_1, виходив з того, що відповідач разом з малолітньою донькою не мешкає у вказаній квартирі більше шести місяців без поважних причин, спільне господарство з позивачем не веде.

Проте, повністю погодитись з таким висновком суду не можна.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була надана батькам сторін по справі.

ОСОБА_5, батько позивачки, помер ІНФОРМАЦІЯ_5, про що Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси 15.04.2008 року зроблений актовий запис про смерть № 3388 (а. с. 9).

ОСОБА_7, мати сторін по справі, померла ІНФОРМАЦІЯ_6, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції 03 серпня 2015 року зроблений актовий запис про смерть № 8180 (а. с. 10).

На даний час в спірній квартирі зареєстровано 5 осіб: ОСОБА_5 - батько позивачки (помер ІНФОРМАЦІЯ_5), ОСОБА_3 - позивачка, її донька ОСОБА_8, ОСОБА_2 - відповідачка, її донька ОСОБА_4.

Відповідно до частини першої статті 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Згідно частин першої та другої статті 71, статті 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином, при вирішенні питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягає як термін його відсутності, так і поважність причин такої відсутності.

Проте, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, термін відсутності відповідачки за місцем реєстрації не з'ясував, причини відсутності не встановив, про це у своєму рішенні не зазначив. Доводи позивача належним чином з цього приводу не перевірив.

Щодо актів обстеження від 11.09.2015 року та від 18.02.2016 року про те, що відповідачка не проживає в квартирі АДРЕСА_1.Суд на достовірність не перевірив і не зазначив виходячи із яких даних в актах за 2015 рік, 2016 рік вказані обставини, що, начебто, мали місце за 12 років до підписання документа.

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтвердили не проживання відповідачки тривалий час в спірній квартирі, проте не зазначили причини відсутності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, посилаючись на норми ст. ст. 71, 72 ЖК України дійшов передчасного висновку про наявність підстав для визнання ОСОБА_2та її малолітньої доньки ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Такого висновку суд дійшов на підставі показань свідків та двох актів про не проживання, інших доводів матеріали справи не містять.

В свою чергу, судом не було прийнято до уваги доводи ОСОБА_2про її відсутність у спірній квартирі з поважних причин, зокрема у зв'язку з постійними сварками з сестрою. Після смерті матері ОСОБА_3 перестала впускати відповідачку з дітьми (ОСОБА_2 має сина від першого шлюбу ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3) в квартиру, замінила замки, не надає ключі від дверей, чим створює для ОСОБА_2перешкоди в користуванні квартирою. Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_2 до суду з позовом до ОСОБА_3 про вселення в квартиру АДРЕСА_1. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.08.2016 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, неповнолітнього ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 вселено в квартиру АДРЕСА_1 (справа № 520/11251/15-ц).

Представник ОСОБА_3 підтвердила у судовому засіданні в апеляційній інстанції про те, що проведена заміна дверей, поставлені нові замки, від яких ОСОБА_2 не має ключів. У зв'язку із збільшенням тарифів по оплаті комунальних послуг позивачка не має матеріальної можливості сплачувати комунальні послуги, а тому ініціювала цей позов.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

В порушення зазначеної норми, суд визнаючи ОСОБА_2разом з малолітньою дитиною такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, не з'ясував де і в яких умовах будуть проживати мати та малолітня дитина 2016 року народження.

Отже, ухвалюючи рішення про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відсутність відповідачів у спірному жилому приміщенні пов'язана із неприязними відносинами із позивачкою, а також з тим, що ОСОБА_3 чинить перешкоди в користуванні квартирою ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, замінила вхідні двері у спірну квартиру, тобто відповідачі відсутні у спірній квартирі з поважних причин, а відтак правових підстав для задоволення позову не вбачається.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно встановив фактичні обставини справи щодо причин не проживання відповідачів у спірному жилому приміщенні, чим порушив норми ст. ст. 212-214 ЦПК України.

При указаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті заявлених вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, треті особи - Одеська міська рада, Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 606,32 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.О.Погорєлова

Судді А.А.Калараш

А.П.Заїкін