Справа № 522/7439/17
Провадження № 2-о/522/439/17
У Х В А Л А

Іменем України

«10» травня 2017 року місто Одеса

Суддя Приморського районного суду міста ОСОБА_1 Погрібний, дослідивши матеріали за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту належності документів особі, за участі заінтересованої особи приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_2 20 квітня 2017 року звернулася до суду із вказаною заявою, просила встановити факт належності заповіту, посвідченого державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 27 травня 2014 року та зареєстрованого в реєстрі за №1-537, свідоцтва про право на житло від 12.01.1995 року за №47564, рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2007 року по справі №2-7224/2007 року одній особі, прізвище, імя та по батькові якої в паспорті зазначено як «Тихомолова Раіса Миколаївна», а в свідоцтві про смерть «Тихомолова Раїса Миколаївна».

Суд дослідив подану заяву, додані до неї матеріали, за результатами чого дійшов висновку, що у відкритті провадження у цій цивільній справі належить відмовити з наступних підстав.

За правилами ст. 234 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Сукупний аналіз наведених норм свідчить про відсутність підстав для звернення до суду із такою заявою в порядку окремого провадження, оскільки процесуальним законодавством передбачено можливість встановлення належності виключно правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

При цьому, під правовстановлюючим документом необхідно розуміти документ, що підтверджує виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені законодавством, до яких належать зокрема укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону, свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат тощо.

В розумінні статті 256 ЦПК України рішення суду також не є тим правовстановлюючим документом, факт належності якого може бути встановлений на підставі іншого рішення суду, оскільки процесуальним законом це правове питання належить вирішувати в іншій процесуальній формі.

Так само заповіт не є правовстановлюючим документом, а є одностороннім правочином, який за правилом статті 1256 ЦК України може бути розтлумачений судом: у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Таким чином тлумачення заповіту здійснюється судом в порядку позовного провадження в порядку цивільного судочинства. Останнє може свідчити про вірогідність існування спору про право цивільне.

Резюмуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимоги заяви про встановлення факту належності особі заповіту, рішення суду та свідоцтва про смерть не підлягають розгляду в порядку окремого провадження.

Згідно з правилом пункту 1 частини 2 статті 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, застосовуючи правило пункту 1 частини 2 статті 122 ЦПК України суд має відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за цією підставою.

При цьому, враховуючи, що вимога про встановлення факту належності такого правовстановлюючого документу як свідоцтва про право власності є похідною від інших вимог, встановивши, що частина вимог підлягає розгляду в порядку позовного провадження, суд має констатувати існування спору про право цивільне, з огляду на що ця вимога теж не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

За роз'ясненням, викладеним в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до абзацу 3 п.3 цієї ж постанови, у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

За правилом частини 4 статті 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Наведені імперативні процесуальні норми підлягають застосуванню судом в обовязковому порядку.

Керуючись ст. ст. 122, 234, 256 ЦПК України, СУДДЯ

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту належності документів особі, за участі заінтересованої особи приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3.

Розяснити заявнику право звернутися з позовом на загальних підставах.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ С.О. ПОГРІБНИЙ

10.05.2017