АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 527/2592/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1234/17Головуючий у 1-й інстанції Марущак Р. М. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

при секретарі: Радько О.М.

за участі адвоката Пшеничної А.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 22 березня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики. В обгрунтування своїх позовних вимог вказував, що 15 липня 2016 року між ним та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого ОСОБА_3 позичив у нього 20 000 грн. та зобов'язався повернути їх за першою вимогою, що підтвердив відповідною розпискою. Мотивуючи тим, що на його вимогу про повернення вказаної суми, ОСОБА_3 грошові кошти не повернув, позивач просив стягнути з відповідача на його користь борг у сумі 20 000 грн. та судові витрати, понесені на сплату судового збору.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 22 березня 2017 року позов ОСОБА_4 - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 20 000 грн. -суму боргу за договором позики. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з даним рішенням суду, ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив скасувати оскаржуване ним судове рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПКУкраїни апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що 15 липня 2016 року ОСОБА_4 передав ОСОБА_3 у борг грошові кошти в сумі 20000 грн., які останній зобов'язався повернути за першою вимогою позивача.

На підтвердження отримання вказаної суми грошових коштів відповідач 15 липня 2016 року надав ОСОБА_4 власноручно написану розписку. Написання вказаної розписки особисто ним - не заперечується.

Також встановлено, що взяті на себе зобов'язання за договором позики ОСОБА_3 не виконав - позичені кошти позикодавцю за його письмовою вимогою від 10 жовтня 2016 року не повернув. Отримання вказаної вимоги відповідачем не заперечувалося, окрім того, позивачем надано документальне підтвердження вказаної обставини /а. с. 8/. Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що розписка надана позивачем, свідчить про існування між сторонами невиконаних позичальником зобов'язань по договору позики, і є підтвердженням укладення договору позики.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду з огляду на наступне.

За нормами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сум.і або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-79цс14, - відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

У відповідності з ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи зі встановлених обставин та наявних у справі доказів, районний суд дійшов обґрунтованого висновку, що розписка ОСОБА_3, як борговий документ, свідчить про існування між сторонами договірних відносин, а також підтверджує факт невиконання позичальником зобов'язань за вказаним договором позики, - отже наявні правові підстави для задоволення позовних вимог.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процессуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 22 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ Бондаревська С.М.

Судді: /підписи/ Дряниця Ю.В.

Пилипчук Л.І.

З оригіналом згідно:

Суддя: Бондаревська С.М.