У х в а л а

іменем україни

24 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Леванчука А.О.,Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду із вказаним позовом до ОСОБА_4, в якому просило в рахунок погашення заборгованості в сумі 391 105,85 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю на праві власності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 травня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 391 105, 85 гривень на строк з 16 травня 2013 року по 16 травня 2033 року. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором.

02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Астра Банк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором кредиту іпотекодавець, за договором іпотеки № б/н від 16 травня 2013 року передала у іпотеку квартиру за вищевказаною адресою, яка належить їй на праві власності.

Оскільки позичальник умови кредитного договору належним чином не виконувала, у неї станом на 28 липня 2015 року виникла заборгованість у сумі 391 105,85 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом - 374 706,17 гривень та заборгованості за відсотками - 16 399,68 гривень, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем порушено процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки не повідомлено відповідача про дійсну наявну заборгованість та не надано тридцятиденний термін для усунення порушень.

Скасовуючи це рішення і ухвалюючи нове рішення, про відмову у задоволені позову, апеляційний суд виходив із того, що умовами договору іпотеки не передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку шляхом визнання за іпотекодержателем права власності.

Висновки судів відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Зі змісту рішення судів і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.В. Маляренко
А.О. Леванчук
О.В. Ступак