АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22 -ц/790/3371/17 Головуючий 1- ї інст. ОСОБА_1
Категорія про зобовязання
вчинити певні дії

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого: Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

за участю секретаря Колесник О.Е.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Харківводоканал» в особі представника ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 21 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Комунального підприємства «Харківводоканал» про зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив зобов'язати КП «Харківводоканал» відкрити новий особовий рахунок на власника квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_5 з 07.06.2016 року та не включати до рахунків заборгованість минулого власника, виключити із суми заборгованості ОСОБА_5 за послуги КП «Харківводоканал» за адресою: АДРЕСА_2, заборгованість попереднього власника зазначеної квартири, що виникла за період часу до 06.07.2016 року, та не включати такий борг до суми заборгованості ОСОБА_5

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 22 жовтня 2012 року ПН ХМНО Харківської області ОСОБА_6, відповідно до ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого начальником Московського ВДВС ХМУЮ, було посвідчене та видане свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, зареєстровано в реєстрі за №2369, як наслідок було отримано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за номером 6375738 від 17.07.2013 року, відповідно до якого наведений вище об'єкт нерухомого майна належить позивачу, як власнику.

Зазначав, що на момент набуття ним права власності на вищевказану квартиру у ній самоправно проживали: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які чинили перешкоди у здійснені ним права власності на це майно, що зазначено й у заочному рішенні Московського районного суду м. Харкова від 01.10.2014 року у справі за №643/17219/13-ц, він не мав фактичного доступу до квартири, не мав можливості отримувати та не отримував послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, які надавав відповідач, оскільки лише 06 липня 2015 року вищезазначені особи були примусово виселені державним виконавцем.

На його звернення 17 березня 2016 року до КП «Харківводоканал» про перегляд суми заборгованості та відкриття особового рахунку на його імя як нового власника квартири АДРЕСА_1, було відмовлено в задоволенні таких вимог.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 21 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено та зобов'язано КП «Харківводоканал» відкрити новий особовий рахунок на власника квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_5 з 07.06.2016 року та не включати до рахунків заборгованість минулого власника, виключити із суми заборгованості ОСОБА_5 за послуги КП «Харківводоканал» за адресою: АДРЕСА_2, заборгованість попереднього власника зазначеної квартири, що виникла за період часу до 06.07.2016 року, та не включати такий борг до суми

заборгованості ОСОБА_5

Стягнуто із КП «Харківводоканал» на користь ОСОБА_5 суму сплаченого судового збору у розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі КП «Харківводоканал», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_10

Вказує на необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо зобовязання відповідача відкрити новий особовий рахунок на імя ОСОБА_10, оскільки право власності на квартиру АДРЕСА_3 останній набув 16.07.2013 року у звязку з чим у останнього виникли зобовязання щодо утримання квартири, до складу яких належить і сплата за комунальні послуги. Ведення особового рахунку є частиною внутрішнього обліку КП «Харківводоканал», яке не впливає на обсяг прав власника квартири та не обмежує їх здійснення власником.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що права власника квартири ОСОБА_10 були порушені особами, які мешкали у придбаній ним квартирі, а не КП «Харківводоканал», тому останнє є неналежним відповідачем у справі.

Вказує, що судом першої інстанції помилково не застосовано до виниклих правовідносин строки позовної давності, оскільки позивач отримав право власності на вищевказану квартиру 16.07.2013 року, а з позовом до КП «Харківводоканал» звернувся лише у грудні 2016 року.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_10 ОСОБА_11, посилаючись на те, що викладені в апеляційній скарзі обставини не відповідають фактичним обставинам справи, просив відмовити в її задоволенні.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні.

Між тим, оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що фактичним споживачем послуг з водопостачання та водовідведення були особи, які самоправно, неправомірно проживали у зазначеній у позові квартирі до моменту їх примусового виселення, тому з моменту набуття позивачем права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, та до моменту фактичного виселення осіб, які вчиняли перешкоди щодо здійснення ним права власності на зазначену квартиру, позивач не був споживачем послуг з водопостачання.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 22 жовтня 2012 року приватним нотаріусом ХМНО Харківської області ОСОБА_6 відповідно до ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого начальником Московського ВДВС ХМУЮ, було посвідчене та видане свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, зареєстровано в реєстрі за №2369, та як наслідок було отримано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за номером 6375738 від 17.07.2013 року, відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_5 на праві власності.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14.04.2015 року, виселено ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 з квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4, знято їх з реєстрації цього місця проживання.

06 липня 2015 року вказані особи були примусово виселені старшим державним виконавцем Московського ВДВС ОСОБА_12 в ході примусового виконання виконавчих листів №643/17219/13-ц, виданих 07.05.2015 року Московським районним судом м. Харкова, на підтвердження чого позивачем надано відповідний акт від 06.07.2015 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.

Згідно з ч.1, 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Тобто у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа (ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Участь інших осіб, які проживають у житловому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов»язки з оплати комунальних послуг виникають у них лише перед останнім (ст 156 ЖК України).

Згідно ст. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до ст. 20 вказаного Закону споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом, а у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» утримання приватизованих житлових квартир (будинків), житлових приміщень здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них.

Згідно ч. 1 ст. 162 Житлового кодексу України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. Участь інших осіб, які проживають у житловому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обовязки з оплати комунальних послуг виникають у них лише перед останнім (ст.156 ЖК України).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна про реєстрацію права власності від 17.07.2013 року ОСОБА_10 на праві власності належить квартира АДРЕСА_3.

Отже, з 17.07.2013 року у ОСОБА_10 як власника квартири виник обовязок щодо оплати за надані комунальні послуги.

Посилання ОСОБА_10 на те, що він фактично не міг користуватися спірною квартирою та особисто не отримував послуги з водопостачання та водовідведення у звязку з тим, що у квартирі проживали сторонні до нього особи, не є підставою для звільнення його, як власника від обовязку утримання свого майна, оскільки права позивача були порушені не КП «Харківводоканал», а іншими особами, до яких ОСОБА_10 не позбавлений можливості звернутися до суду за захистом своїх прав в порядку вимог ст. 386 ЦК України.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належить до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Підприємство самостійно визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форму внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного звернення.

Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» саме КП «Харківводоканал» має право здійснювати облік споживачів послуг з централізованого водопостачання та водовідведення та відкривати особові рахунки, як за зверненням споживача, так і з моменту виявлення факту користування послугами.

Таким чином, відкриття особового рахунку з метою визначення обєму наданих послуг централізованого водопостачання та водовідведення та розрахунку оплати за них є питанням внутрішнього бухгалтерського обліку підприємства.

Посилання в апеляційній скарзі КП «Харківводоканал» на порушення строків позовної давності звернення до суду з вищевказаним позовом не можуть бути прийняті судом, так як матеріали справи не містять відомостей про звернення КП «Харківводоканал» до суду першої інстанції із заявою про застосування строків позовної давності відповідно до ч. 3 ст.. 267 ЦК України.

Оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (ст. 303 ЦПК України), то заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції, що узгоджується з правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалах від 16 липня 2014 року, від 26 лютого 2014 року й від 2 липня 2014 року.

Крім того, оскарження дій відповідача щодо нарахування плати за надані послуги по суті є різновидом претензії, і може бути запереченнями у разі предявлення до ОСОБА_10 позову про стягнення певної суми (збитків), однак таких позовних вимог до останнього не заявлено.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_10 не є споживачем послуг водопостачання та водовідведення, що у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення Київського районного суду міста Харкова від 21 березня 2017 року та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_10

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 21 березня 2017 року скасувати.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5 до Комунального підприємства «Харківводоканал» про зобовязання вчинити певні дії.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: