Справа № 466/7861/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/783/4847/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.

з участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Самардака І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Житлово-будівельного кооперативу «Яцкова» про відшкодування коштів, -

встановила:

07 вересня 2016 р. позивач ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ЖБК «Яцкова» про відшкодування коштів, просила стягнути з відповідача на свою користь 351058,90 грн. заборгованості, з яких 339 536,98 грн. відшкодування сплати інвестиційного внеску на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста та 11521,92грн. відшкодування сплаченого нею судового збору за розгляд справи про примусове стягнення з неї інвестиційного внеску згідно рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20 травня 2016 року у справі № 466/1790/16-ц. Судові витрати покласти на відповідача.

Вимоги обґрунтовувала тим, що 25 грудня 2008 року між нею та Львівською міською радою укладено договір про сплату інвестиційного внеску № 192 з «Проектування та будівництва 9-ти поверхового житлового будинку на АДРЕСА_1 зі знесенням існуючих будівель», розмір інвестиційного внеску становить 798 069,75 грн.

21 вересня 2012 року між нею та ЖБК «Яцкова» укладено договір № 21/09/2012.

Відповідно до п.2.2.2 Договору вона передає відповідачу свої функції Сторони - 1 в частині погодження проектної документації у встановленому порядку, отримання дозвільних документів на будівництво об'єкта, прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Пунктом 12.5 Договору визначено, що обов'язок здійснення інвестиційного внеску на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста в повному об'ємі покладається на відповідача та здійснюється за його рахунок.

Разом з цим, всупереч п.п.2.2.2, 12.5 Договору, відповідач відмовлявся сплачувати вищевказані кошти, у зв'язку із цим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20 травня 2016 року у справі № 466/1790/16-ц з позивача стягнуто 768069, 75 грн. заборгованості зі сплати інвестиційного внеску на створення і розвиток інженерно транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова, згідно договору від 25.12.2008 року, стягнуто судові витрати в сумі 11 521,92 грн. Просила позов задовольнити.

В ході розгляду справи представник позивача в межах повноважень подав заяву про залишення позовних вимог ОСОБА_4 до ЖБК «Яцкова» про стягнення 339 536,98 грн. на відшкодування сплати інвестиційного внеску без розгляду.

Ухвалою суду від 05.05.2017р. заява задоволена, позовні вимоги ОСОБА_4 до ЖБК «Яцкова» в частині стягнення 339536,98грн. інвестиційного внеску залишено без розгляду.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до Житлово-будівельного кооперативу «Яцкова» про відшкодування 11521,92грн. сплаченого нею судового збору - відмовлено.

Стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу «Яцкова» на користь ОСОБА_4 3395,37грн. судових витрат.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_4, вважає, що суд ухвалив оскаржуване рішення без належного дослідження всіх матеріалів справи та надання правової оцінки нормам чинного законодавства.

Вважає, що суд першої не дослідив суть взаємовідносин ОСОБА_4 та ЖБК «Яцкова» в частині стягнутих з позивача судових витрат.

Стверджує, що сплата інвестиційного внеску була обов'язком саме ЖБК «Яцкова» і лише з формальних причин цю заборгованість було стягнуто з ОСОБА_4, тобто остання зазнала збитків щодо сплати судового збору виключно з вини ЖБК «Яцкова».

Після винесення рішення від 20.05.2016 року про стягнення із ОСОБА_4 коштів впродовж червня-вересня 2016 року ЖБК «Яцкова» дійсно сплатили всю суму інвестиційного внеску, однак стягнутого із ОСОБА_4 судового збору у цій справі не компенсували, що викликало необхідність звернення в суд з відповідним позовом.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, а також пояснення представника відповідача Самардака І.С. на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи з такого.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог районний суд виходив з того, що ОСОБА_4 не виконувала своїх зобов'язань за Договором від 25.12.2008 року, тому рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20 травня 2016 року у справі №466/1790/16-ц з неї стягнуто 768 069, 75 грн. заборгованості зі сплати пайового внеску на створення і розвиток інженерно транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова, згідно договору від 25.12.2008 року. Стягнуто судові витрати в сумі 11 521,92грн., тому підстави для покладення на ЖБК «Яцкова» обов'язку відшкодувати ОСОБА_4 збитки, понесені нею у зв'язку з невиконанням її зобов'язання, відсутні.

При цьому, суд стягнув з Житлово-будівельного кооперативу «Яцкова» на користь ОСОБА_4 3395,37грн. судових витрат.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Зважаючи на залишення судом без розгляду позовних вимог ОСОБА_4 до ЖБК «Яцкова» в частині стягнення 339536,98грн. інвестиційного внеску та оскарження останньою рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 травня 2017 року лише в частині вирішення питання судових витрат в сумі 11512,92 грн., колегією суддів за правилами ст. 303 ЦПК України оскаржуване рішення в іншій частині не перевіряється.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20 травня 2016 року у справі № 466/1790/16-ц стягнуто зі ОСОБА_5 на користь Департаменту економічної політики Львівської міської ради 768069, 75 грн. заборгованості зі сплати пайового внеску на створення і розвиток інженерно транспортної та соціальної інфраструктури м.Львова, згідно договору від 25.12.2008 року. Стягнуто зі ОСОБА_5 на користь прокуратури Львівської області 11 521,92 грн. судового збору.

З наведеного слідує, що предметом позову у даній справі є судовий збір у сумі 11521,92 грн., що є судовими витратами розподіленими судом при розгляді цивільної справи №466/1790/16-ц.

Звертаючись з позовними вимогами позивач ОСОБА_4, покликаючись на ст. 22 ЦК України зазначала, що їй завдано збитки шляхом стягнення з неї інвестиційного внеску на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста та зокрема, сплаченого судового збору за розгляд справи № 466/1790/16-ц у сумі 11521,92 грн.

При цьому, відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) - п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України.

Підставами відповідальності за завдану шкоду є протиправність дій, завдання шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправними діями, наявність вини.

В свою чергу, відповідно до ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Перелік цих витрат є виключним.

Інші фактичні витрати учасників процесу, не передбачені ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до складу витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, не належать.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 88 ЦПК України.

Частинами 1, 5 статті 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З наведеного слідує, що судові витрати не є збитками в розумінні матеріального закону та право на них виникає власне в процесі та за наслідками захисту (розгляду) порушеного права особи (яке вже мало місце), в тому числі відшкодування збитків.

Аналогічні роз'яснення надані в п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року у якому зокрема, зазначено, що порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК. Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки, відтак суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 11521,92 грн. відшкодування сплаченого позивачем судового збору.

В свою чергу, згідно із ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що спеціальним законом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору є ЗУ «Про судовий збір».

Стаття 7 регламентує питання повернення судового збору.

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням) (ч. 4 ст. 7).

В інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (ч. 3 ст. 89 ЦПК України).

Таким чином, встановивши необхідні підстави для залишення позову без розгляду, суд першої інстанції не мав правових підстав для стягнення з відповідача суму судового збору в розмірі 3395,37 грн., як пропорційне співвідношення до позовних вимог, які залишені без розгляду.

Проте, суд першої інстанції на наведене належної уваги не звернув та безпідставно стягнув судовий збір з відповідача.

Неправильне застосування судом першої інстанції зазначених норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення питання про стягнення судового збору, тому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України ухвалене рішення в частині стягнення з Житлово-будівельного кооперативу «Яцкова» на користь ОСОБА_4 3395,37грн. судових витрат підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 травня 2017 року в частині стягнення з Житлово-будівельного кооперативу «Яцкова» на користь ОСОБА_4 3395,37грн. судових витрат - скасувати.

Врешті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк