Справа № 456/2862/16 Головуючий у 1 інстанції: Сас С.С.
Провадження № 22-ц/783/1498/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М, ОСОБА_2

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3, заінтересована особа Стрийський міський відділ Головного Управління Державної міграційної служби України у Львівській області, звернулась в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом 24.08.1991 року.

Оскаржуваним рішенням відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3, заінтересована особа Стрийський міський відділ Головного Управління Державної міграційної служби України у Львівській області про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що вона є українкою за національністю, завжди вважала себе українкою, так як вихована на українських духовних цінностях в українській сім'ї. Її батьки з 1965 року по 1975 рік проживали у м. Кривий Ріг. У 1975р. її мати ОСОБА_5, 1942р.н., уродженка с. Лисятичі Стрийського району, Львівської області, повернулася з нею, неповнолітньою у м. Стрий. В Стрию заявниця навчалася у Стрийській СШ №6, а після закінчення школи поступила на навчання до Ленінградського медичного училища №9, після закінчення якого поступила до Ленінградського електротехнічного інституту. У 1982р. вона повернулася у м. Стрий, де працювала медичною сестрою урологічного відділення Стрийської вузлової лікарні, а у 1985р. поїхала у м. Ленінград, де працювала медсестрою у міській лікарні. 26.02.1988 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6, від якого народила у м. Стрий сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 На момент розпаду Радянського Союзу вона стала громадянкою України, про що зроблено відмітку в паспорті. В 1993 році у звязку із сімейними обставинами змушена була поїхати на тимчасове проживання до чоловіка у м. Ростов-на-Дону, де проживала до 2002 року та була зареєстрована у квартирі чоловіка та його батьків. У 2002 році разом з сином приїхала в Україну і протягом останніх чотирнадцяти років проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім'єю зі своєю матір'ю. Зазначає, що ніколи не відмовлялася від громадянства України, але виявилося, що маючи реєстрацію на території РФ стала громадянкою ОСОБА_8, хоча не писала жодних заяв про надання їй російського громадянства, а тому відмовляється від громадянства РФ. Проте, суд першої інстанції не взяв до уваги даних обставин справи та не дослідив наданих доказів. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Суд першої інстанції, проаналізувавши зібрані у справі докази та дослідивши їх у сукупності, прийшов до переконання, що обставини, на які покликається ОСОБА_3 у заяві, як на підставність заявлених вимог, не знайшли свого підтвердження у представлених суду доказах, а тому прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Частина 1 ст. 256 ЦПК України визначає перелік фактів, які можуть встановлюватися судом.

Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановленні також інші факти, від яких належить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов»язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до п. п.1, 3 ч.1 ст. 3 Закону, громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України, а саме 24.08.1991р., постійно проживали на території України і не були громадянами інших держав; особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України» та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви прпо оформлення належності до громадянства України.

Тобто, про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.

Указом Президента України від 27.06.2006 року №588/2006 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, який визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України; оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Відповідно до п.8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, для встановлення належності до громадянства України відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території на зазначену дату, подає серед інших документів, судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Як вбачається з листа № 1044 від 09.04.2016р. Стрийського міського відділу Головного Управління Державної міграційної служби України у Львівській області ОСОБА_3 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну.

Листом № 4121 від 02.09.2016р., надісланим ОСОБА_3, як відповідь на її звернення з приводу надання громадянства України, їй, для вирішення питання про надання громадянства України, рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991року.

Копією паспорта 51№4753442 виданого 09.09.2011р., підтверджується, що заявник ОСОБА_3 народилася 20.06.1963 року у м. Архангельськ, ОСОБА_8.

З копії паспорта старого радянського зразка (паспорт громадянина СРСР), серія ХІХ-АН № 621014, виданого 11.01.1992 р. відділом внутрішніх справ Ленінського райвиконкому м. Ростова-на-Дону, вбачається, що заявниця народилася 20.06.1963р. в м. Архангельськ, ОСОБА_8, у паспорті зазначена її національність українка, в паспорті наявний штамп громадянин України.

Матеріалами справи підтверджується, що 09.07.1988 р. ОСОБА_3 зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, 12.09.1992р. вона знялася з реєстрації та 03.11.1992р. зареєструвалася в м. Стрий по вул. Коссака, 2/28, Львівської області. В подальшому, у 1993 р. заявниця знову знялася з реєстрації та повторно прописалася в м. Ростові-на-Дону Ростовської області, ОСОБА_8, по вул. Малюгіної, 157, і була зареєстрована за даною адресою до 21.09.2002 року.

Вімовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції, з врахуванням вищенаведеного, прийшов до висновку, що заявниця проживала на території України тимчасово, докази щодо постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року в матеріалах справи відсутні, в період з 09.07.1988 року до 12.09.1992року заявниця була прописана в м. Ростові-на-Дону, де і фактично проживала, а пояснення свідків на підтвердження її проживання в період з 1988 року до 2002 року в м. Стрий не знайшли свого підтвердження іншими матеріалами справи.

Крім цього, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з врахуванням положень ст. 3 Закону України «Про громадянство України», відповідно до якої про належність особи до громадянства України може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року, прийшов до висновку, що паспорт зразка громадянина СРСР 1974 р. не підтверджує факт постійного проживання ОСОБА_3 на території України станом на 24 серпня 1991 року, оскільки в паспорті ОСОБА_3 старого радянського взірця відсутня відмітка про прописку на території України.

Такі висновки суду є помилковими, вищезазначені підстави для відмови в задоволенні заяви ОСОБА_3 про встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, є необгрунтованими, оскільки саме відсутність у паспорті громадянина СРСР старого радянського взірця відмітки про прописку ОСОБА_3 на території України, є підставами її звернення із заявою про встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Висновок суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо постійного і безперервного проживання ОСОБА_3 на законних підставах на території України, а саме станом на 24 серпня 1991 року, спростовуються поясненнями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_5, які ствердили про те, що ОСОБА_3 з 1989 року до 2002 року проживала в ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з матір»ю, у 1989 році ОСОБА_3 у Стрийському пологовому будинку народила сина.

Народження ОСОБА_3 19.05.1989 року сина у Стрийському пологовому будинку підтверджується довідкою Стрийського пологового будинку № 112 від 08.11.2016 року.

За вищенаведеного колегія суддів вважає доведеним факт постійного проживання ОСОБА_3 станом на 24 серпня 1991 року на території України, а відтак приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_3 задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_2