Справа № 589/5122/16-ц
Провадження № 2/589/322/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого Литвинко Т.В.,

за участю секретаря Афанасенко Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в м. Шостка за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю та поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, згодом уточненим, шляхом зменшення позовних вимог, в якому просить:

встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з грудня 2001 року по 30 травня 2015 року;

поділити майно, набуте під час спільного проживання однією сімєю, виділивши позивачу у власність: телевізор «Samsung», вартістю 800 грн., пилосос «Samsung», вартістю 400 грн., пральну машину автомат «LG», вартістю 1300 грн.; залишити у власності відповідача: автомобіль ВАЗ 21063, 1989 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов № ХТА210630К2129738, тип ТЗ легковий, д.н.з. НОМЕР_2, вартістю 20 027,83 грн., мопед VIPER ZS 50 червоного кольору, 2008 року випуску, д.н.з. ВМ АА 6887, вартістю 2457,83 грн.;

стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію замість належної ? частки майна у майні належному на праві спільної сумісної власності в розмірі 19985,32 грн.;

стягнути з відповідача судовий збір.

Мотивуючи вимоги позову, зазначила, що з кінця 2001 року по травень 2015 року проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 За час спільного проживання ними було набуто у спільну сумісну власність вищезазначене майно, яке позивач, в звязку з недосягненням згоди з відповідачем, просить суд поділити.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовну заяву з урахуванням уточнених та зменшених позовних вимог. Просили її задовольнити. Позивач зазначила, що все перелічене у позові майно є спільною сумісною власністю її та відповідача

Відповідач в судовому засіданні частково визнав позов: не заперечував проти встановлення факту проживання однією сім'єю з позивачкою, не заперечував проти виділу позивачці у власність телевізора, пилососа та пральної машини, а йому у власність мопеда. При цьому зазначив, що не погоджується з ціною пральної машини, яку визначила позивачка, та заперечував проти поділу автомобіля ВАЗ 21063, оскільки він не є обєктом спільної сумісної власності та був придбаний ним після припинення відносин з позивачкою. Представник підтримав позицію відповідача.

Заслухавши пояснення учасників процесу, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ст. 31 ЦПК України, відповідач протягом усього часу розгляду справи має право визнати позов повністю або частково.

Згідно ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до змісту позовних вимог, ОСОБА_1 просить суд встановити факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_2 у період з грудня 2001 року по 30 травня 2015 року.

Вказані вимоги позову відповідачем у судовому засіданні визнані в повному обсязі, не потребують додаткового доказування. Таке визнання не суперечить нормам чинного законодавства, а тому суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині повністю.

Крім того, відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову щодо виділу позивачці у власність телевізора «Samsung» (вартістю 800 грн.); пилососа «Samsung» (вартістю 400 грн.); пральної машиниавтомат «LG», (заявленою вартістю позивачкою - 1300 грн., відповідачем - 3000 грн.), а йому у власність мопеда VIPER ZS 50 червоного кольору, 2008 року випуску, д.н.з. ВМ АА 6887, вартістю 2457,83 грн.

На підставі вимог ст. 62, 69, 74 СК України та зважаючи на визнання відповідачем вимог позову, суд також вважає необхідним задовольнити позов ОСОБА_1 в цій частині. При цьому, при визначені вартості пральної машини суд бере до уваги позицію позивача, яка на підтвердження своєї позиції надала відповідні докази дійсної вартості правильної машини (відомості сайту, на якому розміщені оголошення про продаж аналогічного товару бувшого у вжитку). В свою чергу, відповідач, не погодившись із цим розміром, питання про призначення експертного дослідження не ставив, а надані ним витяги з місцевої газети не містять посилань на вартість товару. Надписи на газеті зроблені від руки відповідачем самостійно належним доказом вартості товару не є.

При таких обставинах суд вважає необхідним в порядку поділу майна, набутого за час проживання однією сім'єю, визнати право власності за ОСОБА_1 на - телевізор «Samsung», вартістю 800 грн., пилосос «Samsung», вартістю 400 грн., пральну машину автомат «LG», вартістю 1300 грн.; а за відповідачем - право власності на мопед VIPER ZS 50 червоного кольору, 2008 року випуску, д.н.з. ВМ АА 6887, вартістю 2457,83 грн. На підставі ст. 364 ЦК України суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 42,17 грн. грошової компенсації різниці вартості належної частки майна у спільній сумісній власності.

В свою чергу вимоги позову ОСОБА_1 про поділ в порядку ст. 74 СК України автомобіля ВАЗ 21063, 1989 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, вартістю 20 027,83 грн., не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 74 СК України у разі, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 даної норми закону встановлено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч. 3 цієї статті передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту наведених норм закону вбачаться, що ОСОБА_1, ставлячи питання про поділ спірного транспортного засобу, повинна була довести суду обставини, що дане майно є таким, що набуто за час спільного проживання, тобто, що воно є спільною сумісною власністю.

Разом з тим, позивач не надала суду належних та допустимих доказів вказаних обставин, а відповідач надав суду докази, які підтверджують протилежне.

Згідно матеріалів справи, транспортний засібВАЗ 21063, 1989 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, ОСОБА_2 придбав 12 листопада 2016 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеним з ОСОБА_3 В цей же день за його проведено перереєстрацію транспортного засобу на ім'я ОСОБА_2

Вказаний договір ніким не оспорений та недійсним у встановленому законом порядку не визнавався

Тобто, матеріалами справи встановлено, що відповідач придбав спірний транспортний засіб в період, коли сторони вже не проживали однією сім"єю. Тому підстав вважати вказаний транспортний засіб спільним сумісним майном не має. Відповідно, не має підстав і для його поділу.

Надані позивачем докази вказані висновки суду не спростовують.

Довіреність від 23 травня 2008 року, видана ОСОБА_3 на імя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, лише підтверджує факт надання ОСОБА_3 сторонам по справі права користування та розпорядження автомобілем. Вказаний документ не є правочином, який підтверджує перехід права власності від довірителя до довірених осіб.

Письмовий документ від 26 січня 2017 року, який складений ОСОБА_3 та який позивач надала до суду, зазначивши, що він є письмовими поясненнями ОСОБА_3 як свідка, суд не визнає належним і допустимим доказом у справі, виходячи з положень ст. 179, 180 ЦПК України, згідно яких пояснення свідків у справі суд сприймає безпосередньо шляхом допиту. Більше того, в цьому документі ОСОБА_3 підтверджує той факт, що 23 травня 2008 року ним ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передано транспортний засіб саме у користування на підставі довіреності, а не у власність.

Пояснення свідка ОСОБА_4, яка зазначила ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали транспортний засіб в 2008 року, нівелюються змістом вищезазначеного договору купівлі-продажу від 12 листопада 2016 року та довіреністю від 23 травня 2008 року.

Наданий позивачем кредитний договір № 014/0898/84/2/0014001 від 23 травня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «ОСОБА_5 Аваль», обставин набуття спірного транспортного засобу у спільну сумісну власність сторін не підтверджує, так як згідно п. 1.1.2 цього договору цільовим призначенням отриманого кредиту є споживчі цілі і будь-яких посилань на те, що кредит отримувався саме з метою придбавання спірного транспортного засобу, договір не містить.

За таких обставин, а саме не доведення ОСОБА_1, що спірний транспортний засіб є спільною власністю сторін у справі, у задоволенні позову в частині поділу даного транспортного засобу слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати понесені нею за сплату судового збору у розмірі 551,20 грн. за вимоги позову немайнового характеру, та 110, 24 грн. як відсоток від тієї частини позовних вимог майнового характеру, які судом задоволено (ціна позову 24 985,32 грн., задоволено на 5 000 грн, що становить 20 %, тобто 110,24 грн.).

Підстав для стягнення з позивача на користь відповідача в межах зазначеної справи витрат понесених відповідачем на оцінку мопеда та автомобіля суд не вбачає, оскільки вказані витрати до судових не відносяться.

Керуючись ст.ст.3,10,11,60,130,212,213,214,215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з грудня 2001 року по 30 травня 2015 року.

В порядку поділу майна, набутого за час проживання однією сімєю,:

визнати право власності за ОСОБА_1 на - телевізор «Samsung», вартістю 800 грн., пилосос «Samsung», вартістю 400 грн., пральну машину автомат «LG», вартістю 1300 грн.;

визнати право власності за ОСОБА_2 на мопед VIPER ZS 50 червоного кольору, 2008 року випуску, д.н.з. ВМ АА 6887, вартістю 2457,83 грн.,

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 42,17 грн. грошової компенсації різниці вартості належної частки майна у спільній сумісній власності.

В іншій частині відмовити у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати понесені нею на сплату судового збору в розмірі 661, 44 грн.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 05 квітня 2017 року про арешт майна, а саме: автомобіля ВАЗ 21063, 1989 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов № ХТА210630К2129738, тип ТЗ легковий, д.н.з. НОМЕР_2; мопеда VIPER ZS 50 червоного кольору, 2008 року випуску, д.н.з. ВМ АА 6887,

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_6