З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
03 жовтня 2017 року смт. Близнюки
Близнюківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді Лобановської С.М.,
за участю секретаря Шевченко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Близнюки Харківської області цивільну справу за позовом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Лозівському районі Харківської області до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманих коштів,-
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1, в якій просить стягнути з відповідача незаконно отримані нею страхові кошти в сумі 661 (шістсот шістдесят одна) гривня 04 копійки, посилаючись на наступне.
На підставі ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відповідно до акту розслідування професійного захворювання від 02 жовтня 2003 року та довідки огляду обласної медико-соціальної експертної комісії № 035799 від 26 листопада 2003 року, позивачем проводились щомісячні страхові виплати потерпілому внаслідок професійного захворювання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
06 лютого 2017 року до відділення фонду у Лозівському районі надійшла заява від ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, про прийняття свідоцтва про смерть її чоловіка ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.
Враховуючи, що члени сім'ї померлого не повідомили вчасно про його смерть, позивач продовжував перераховувати на його рахунок страхові виплати, внаслідок чого утворилася сума надмірно виплачених коштів в розмірі 926,20 грн.
З метою повернення решти коштів, позивач з відповідним листом звернувся до дружини померлого ОСОБА_1, однак нею відповіді на лист не надано до цього часу.
В зв'язку з наведеним позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом.
В судове засідання представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує, з наслідками заочного розгляду справи ознайомлена.
Відповідач про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, відповідно до ч. 5 ст.74 ЦПК України. Судові повістки, направлені за її місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку, про час і місце судового засідання, призначеного на 14 годину 30 хвилин 01 серпня 2017 року та 10 годину 00 хвилин 21 серпня 2017 року, на 09 годину 00 хвилин 13 вересня 2017 року та на 09 годину 00 хвилин 03 жовтня 2017 року отримані відповідачем особисто, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.
Причини неявки суду відповідач не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи не подала. Зі згоди представника позивача, викладеній у її письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, в зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису.
Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що згідно постанови № 16/0640 від 16 січня 2004 року відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Лозівському районі Харківської області (далі - відділення Фонду у Лозівському районі) проводило щомісячні страхові виплати ОСОБА_2, внаслідок професійного захворювання. (а.с. 5-6)
06 лютого 2017 року до відділення Фонду у Лозівському районі надійшла заява ОСОБА_1 щодо прийняття копії свідоцтва про смерть її чоловіка ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року. (а.с.12-13)
Те що, після смерті ОСОБА_2 йому продовжувались страхові виплати, в сумі 610 гривень 90 копійок, у грудні 2016 року та січні 2017 року, підтверджується копіями реєстру на щомісячні страхові виплати.(а.с.8-11)
Враховуючи, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, то страхова виплата за період з 01 грудня 2016 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 року в сумі 295,60 гривень належить до виплати потерпілому (610,90 гривень/31 день/15 днів), однак решта суми за період з 16 грудня 2016 року до 01 лютого 2017 року у розмірі 926,20 гривень (610,90*2-295,60) є надмірно виплаченою та належить державі, в особі відділення Фонду у Лозівському районі.
09 березня 2017 року позивачем було направлено лист на адресу ОСОБА_1 з проханням в десятиденний строк повернути надмірно сплачені кошти в розмірі 661,04 грн. Лист був отриманий відповідачем особисто 11 березня 2017 року, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, однак залишений ОСОБА_1 без виконання.
Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру № 48929775 від 31 серпня 2017 року. (а.с.55)
Відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» страховим виплатами є грошові суми, які згідно зі ст. 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право. У разі настання страхового випадку.
За змістом ст. 40 цього Закону страхові виплати провадяться щомісячно і за бажанням одержувачів ці суми можуть перераховуватися на їх особові рахунки в банку.
Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до п.п. 3,4 ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.
Тобто право на такі виплати мають особистий характер, оскільки призвані забезпечити наявність засобів існування для конкретних осіб. Тому зі смертю такої особи припиняється і право на отримання відповідної виплати.
За приписами ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Отже, виходячи зі змісту цих норм, до складу спадщини не включаються страхові виплати, виплачені потерпілому після його смерті.
Крім того, відповідно до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті, а тому одержувач - ОСОБА_2, з моменту смерті перестає бути суб'єктом цивільного права.
Таким чином, страхові виплати, що нараховані та перераховані на особовий рахунок ОСОБА_2, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_3 року (після смерті отримувача) не можуть бути виплачені потерпілому та використані ним, вони не включаються до його спадщини і не можуть бути отримані родичами померлого.
Вказані кошти, відповідно до положень діючого законодавства, є коштами не потерпілого, а коштами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, які зайво перераховані на рахунок ОСОБА_2 після його смерті, а тому підлягають поверненню позивачу.
Між тим, відділ Фонду звертаючись з вимогами до ОСОБА_1 про стягнення з неї зайво перерахованих коштів у розмірі 661,04 грн., не навів та не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували правові підстави для повернення цих коштів саме відповідачкою.
Посилання позивача тільки на ту обставину, що ОСОБА_1 була дружиною померлого, не можуть бути взяті судом до уваги, а відтак зазначені твердження позивача є припущенням.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 і 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.
Доказування не може ґрунтуватися на припущенням.
При цьому, згідно із ст. 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог, оскільки позивачем, відповідно до ст. 60 ЦПК України, не надано переконливих доказів, які б доводили його позовні вимоги до ОСОБА_1.
Питання щодо розподілу судових витрат, суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 88, 159, 208, 209, 212, 213-215, 222, 223, 224,225,226 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Лозівському районі Харківської області до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманих коштів - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Близнюківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, що може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем у вищезазначеному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М. Лобановська

04 жовтня 2017 року