Провадження № 2/760/1749/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 вересня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі
головуючого судді Лазаренко В.В.,
з участю секретаря Петраш Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
В серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму боргу в розмірі 2 656,07 грн., яка складається з: 2 400,00 грн. - основна сума боргу, 161,15 грн. - пеня, 14,36 грн. - 3% річних та 80,56 грн. - проценти за договором позики; судові витрати покласти на відповідача, мотивуючи свої вимоги наступним.
29.11.2015 позивачем було надано відповідачу позику в розмірі 2 400,00 грн., які останній зобов'язувався повернути через шість місяців після отримання. Проте, в порушення взятих на себе зобов?язань грошові кошти відповідач не повернув.
На цій підставі просив позов задовольнити в повному обсязі.
Сторони в судове засідання не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України.
Разом з тим, представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримку позовних вимог у повному обсязі, окремо зауважив, що проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Крім того, представником позивача було надано суду для залучення до матеріалів справи оригінал розписки на підтвердження надання позивачем відповідачу грошових коштів в розмірі 2 400,00 грн.
Зважаючи на викладене та враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення дійсних взаємовідносин між сторонами, суд вважає за можливе за згодою позивача постановити рішення у справі на підставі наявних доказів в порядку заочного провадження згідно ст. ст.224-226 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України)
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
В свою чергу, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка в частині 1 вказує на підстави звільнення від доказування, зокрема, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, серед яких можуть бути договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11, ч.2 ст.509 ЦК України)
Судовим розглядом встановлено, що 29.11.2015 ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 позику в розмірі 2 400,00 грн., строком на шість місяців, з дня написання розписки про отримання, про що відповідачем власноручно було написано розписку, оригінал якої був залучений до матеріалів справи.
В порушення взятих на себе зобов?язань, у визначений строк відповідач грошові кошти ОСОБА_1 не повернув.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж саму кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) в строк та в порядку, що встановлюється договором (ч.1 ст.1049 ЦК України)
Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до положень ст.625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Виходячи з аналізу вищевказаних норм, а також порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань по поверненню позики, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до укладеного між сторонами договору позики, у разі прострочення виконання грошового зобов'язання відповідач зобов'язувався сплатити позивачу відсотки в розмірі 0,001% від суми позики за кожен день прострочення.
Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За період, за який позивач нарахував 3% річних на суму боргу, позивач просить вважати з 30.05.2016 по 10.08.2016 - 73 дні.
На підставі вищевикладеного, суд погоджується з позивачем та його представником щодо права позивача на стягнення з відповідача 3% річних за період прострочки з 30.05.2016 по 10.08.2016.
Як вбачається з представленого позивачем розрахунку відповідач свої зобов`язання з повернення позики не виконав, відтак утворилася заборгованість, яка становить: 2 400,00 грн. - сума боргу, 161,15 грн. - пеня, 3 % річних - 14,36 грн., а також проценти за договором - 80,56 грн., загальна сума складає 2 656,07 грн.
В свою чергу, відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, свій контррозрахунок суду не представив, відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та їх слід задовольнити.
Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору.
Враховуючи викладене, ст.ст. 3, 4, 10-11, 57, 60, 88, 209, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 29.11.2015 в розмірі 2 400,00 гривень, пеню в розмірі 161,15 гривень, 3% річних в розмірі 14,36 гривень та проценти за договором позики в розмірі 80,56 гривень, а всього 2 656,07 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551,20 гривень.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: В.В.Лазаренко