АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 604/781/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Сташків Н.Б.
Провадження № 22-ц/789/276/17 Доповідач - Храпак Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Кузьма Р. М.,

за участю секретаря : Коваль О.І.

та сторін - позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Підволочиського районного суду від 23 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу Коломійчука Олександра Івановича, Підволочиського районного бюро технічної інвентаризації, Відділу Державної реєстрації Підволочиської районної державної адміністрації про визнання договору дарування, свідоцтва про право власності, рішення про державну реєстрацію недійсними та їх скасування, -

ВСТАНОВИЛА:

в серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3, приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу Коломійчука Олександра Івановича, Підволочиського районного бюро технічної інвентаризації, Відділу Державної реєстрації Підволочиської районної державної адміністрації про визнання договору дарування, свідоцтва про право власності, рішення про державну реєстрацію недійсними та їх скасування, посилаючись на те, що 26 серпня 2010 року ОСОБА_5 згідно договору дарування, нотаріально посвідченого, передав, а він прийняв в дар житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1. У липні 2016 року виявив бажання провести державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок і з цією метою звернувся з письмовою заявою до Державного реєстратора Підволочиської районної державної адміністрації, однак 22 липня 2016 року отримав відмову у реєстрації вказаного майна, оскільки 02 лютого 2016 року приватним нотаріусом Коломійчуком О.І. було зареєстровано право власності на спірне майно за ОСОБА_3 згідно договору дарування від 02 лютого 2016 року за № 56. З цією метою він звернувся до відповідача ОСОБА_5 з питанням правомірності таких дій, на що відповідач повідомив його, що зробив дублікат свідоцтва про право власності і договором дарування відчужив вказаний будинок своїй дочці ОСОБА_3 Вважає, що відповідачами грубо порушено його право власності на спірний об'єкт нерухомого майна, оскільки він прийняв у дар спірний житловий будинок, а відтак саме він має право власності на нього. Укладати повторно договір дарування житлового будинку на відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_5 не мав права, оскільки спірний об'єкт нерухомого майна уже вибув із його власності. Крім того договір дарування від 26 серпня 2010 року не був скасований чи визнаний недійсним у судовому порядку.

Рішенням Підволочиського районного суду від 23 січня 2017 року позов задоволено.

Визнано недійсним та скасовано:

- договір дарування житлового будинку серії НАС «№ 763595 від 02 лютого 2016 року з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 46, що посвідчений приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу Коломійчуком Олександром Івановичем на ім'я ОСОБА_3;

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 25 липня 2015 року, а саме житловий будинок по АДРЕСА_1 Підволочиського району Тернопільської області видане відділом реєстраційної служби Підволочиського районного управління юстиції у Тернопільській області на ім'я ОСОБА_3;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, ідентифікаційний номер: 28110822 від 05 лютого 2016 року, що внесене приватним нотаріусом Підволочиського нотаріального округу Коломійчуком О.І. на житловий будинок, АДРЕСА_1, що виданий на ім'я ОСОБА_3.

Цивільний позов ОСОБА_7 до відповідача ОСОБА_5 про визнання договору дарування, свідоцтва про право власності недійсними та їх скасування - провадженням закрито у зв'язку зі смертю відповідача ОСОБА_5

Стягнуто з відповідача по справі ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 сплачений ним та документально підтверджений квитанцією судовий збір в розмірі 551.20 грн.

Додатковим рішенням Підволочиського районного суду від 27 лютого 2017 року доповнено резолютивну частину рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області № 2-604/9/17 від 23 січня 2017 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу Коломійчука Олександра Івановича, Підволочиського районного бюро технічної інвентаризації, Відділу Державної реєстрації Підволочиської районної державної адміністрації про визнання договору дарування, свідоцтва про право власності, рішення про державну реєстрацію недійсними та їх скасування, а саме:

Стягнуто з відповідача ОСОБА_3 в користь держави судовий збір у розмірі 1102,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 за безпідставністю, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене із допущенням невідповідності висновків суду обставинам справи, неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування скарги апелянт зазначила, що при вирішення справи судом не було взято до уваги, що не відбулось передачі і прийняття спірного житлового будинку з надвірними будівлями. Право власності ОСОБА_5 на предмет дарунка не припинилось і не перейшло до ОСОБА_1

У судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи, викладені в ній.

ОСОБА_1 та його представник апеляційної скарги не визнали, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Згідно вимог ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.1-3,5-6 ст. 203 ЦК України.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що згідно договору дарування, нотаріально посвідченого, 26 серпня 2010 року ОСОБА_5 передав, а ОСОБА_1 прийняв у дар спірний житловий будинок з надвірними будівлями, в зв'язку з чим до позивача перейшло право власності на дане будинковолодіння, а у ОСОБА_5 право власності припинилося у разі відчуження майна, а тому недодержання в момент вчинення спірного правочину стороною вимог, які встановлені ч.1-3,5-6 ст. 203 ЦК України є підставою для визнання його недійсним.

Колегія з даним висновком суду погоджується і вважає його обґрунтованим і законним, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 3 статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником майна.

Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона передає або зобов'язується передати у майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Частиною 2 статті 719 ЦК України передбачено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. (ч. 1, 4 ст. 722 ЦК України).

Отже, зі змісту наведених норм права не вбачається, що виникнення права власності на дарунок пов'язується із вчиненням обдарованим будь-яких дій, в т.ч. проведення реєстрації права власності.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 передав, а ОСОБА_1 26 серпня 2010 року на підставі договору дарування, нотаріально посвідченого, прийняв у дар житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1, в зв'язку з чим до позивача ОСОБА_1 перейшло право власності на спірний житловий будинок, а у відповідача ОСОБА_5 право власності припинилось.

Вказаний договір не був скасований чи визнаний недійсним у судовому порядку.

Разом із тим, незважаючи на те, що відповідач ОСОБА_5, не будучи власником спірного житлового будинку з надвірними будівлями, 02 лютого 2016 року укладає повторно договір дарування даного будинковолодіння на користь ОСОБА_3

Крім того ОСОБА_5, 02 лютого 2016 року своєю заявою, нотаріально посвідченою, ствердив той факт, що на час укладення спірного договору дарування у зареєстрованому шлюбі не перебуває, житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1, є його особистою власністю, і осіб, які могли б поставити питання про визнання за ними права власності на набуте майно (його частку), в тому числі і відповідно до ст. ст. 65, 74 та ст. 97 Сімейного кодексу України, немає.

Отже, судом встановлено, що укладений 02 лютого 2016 року договір дарування спірного будинковолодіння ОСОБА_3 суперечить нормам ЦК України, зокрема ст.ст.346, 717-722.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що не відбулося передачі і прийняття дарунку, оскільки прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ є прийняттям дарунка (ч. 4 ст. 722 ЦК України).

Позивач у судовому засіданні ствердив, що в нотаріальній конторі під час укладення договору дарування 26 серпня 2010 року ОСОБА_5 передав йому свідоцтво про право власності на спірне будинковолодіння, у зв'язку з чим ОСОБА_5 повторно звернувся в органи БТІ про видачу дублікату вказаного правоустановлюючого документу з метою укладення спірного договору дарування.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що оскільки ОСОБА_1 не зареєстрував право на вказане будинковолодіння, а тому у нього не виникло право на дане нерухоме майно з огляду на те, що право обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч.1 ст.722 ЦК) і договір дарування є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення, і державної реєстрації такий договір не потребує. Відповідно до преамбули ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1.07.2004 № 1952-ІV державна реєстрація прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Проте законодавцем не передбачено припинення права власності обдарованого у разі нездійснення його реєстрації і право обдарованого здійснити реєстрацію права на нерухоме майно, набутого за договором дарування, який не оспорений і не є нікчемним, у визначеному законом порядку, без визначення конкретного строку.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Підволочиського районного суду від 23 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.М. Храпак