Номер справи 220/2449/16-ц
Номер провадження № 2/220/109/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року смт.Велика Новосілка Донецької області

Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді - Яненко Г.М.;

при секретарі - Черняєвій С.П.;

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Велика Новосілка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

29.12.2016 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частину земельної ділянки, що є обов'язковою часткою у спадщині та яка розташована на території Зеленопільської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, в порядку спадкування за законом.

Вимоги заявника мотивовано тим, що через відсутність правовстановлюючого документа, нотаріус відмовив їх у вчиненні нотаріальної дії.

Позивач, в судовому засіданні на своїх позовних вимогах наполягала, просила суд про повне задоволення позову.

У запереченнях на позов та усних поясненнях представника, відповідач заявлені вимоги не визнав, посилаючись на їх безпідставність, та клопотав про залишення позову без розгляду через сплату позивачем судового збору у меншому розмірі,без урахування нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Вислухавши сторони, дослідивши позовну заяву та долучені до неї матеріали, судом встановлено:

Відповідно до копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, ОСОБА_5 належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 6,410 га ріллі, кадастровий номер НОМЕР_2, розташована на території Зеленопільської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області.

Із відомостей міськрайонного управління у Великоновосілківському районі та м. Донецьку Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 22.03.2017 року № 050.101-120/112-17, право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2, зареєстровано за ОСОБА_5

З листа Відділу Держгеокадастру у Великоновосілківському районі Донецької області № 1283 від 26.11.2016 р, вбачається, що грошова оцінка вказаної вище земельної ділянки складає - 230823,51 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, про що видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_4 від 30 вересня 2016 року.

Позивач ОСОБА_3, є матір'ю померлого ОСОБА_5 та на момент смерті проживала зі ОСОБА_5 однією родиною за однією адресою, що підтверджується довідкою Зеленопільської сільської ради від 09.11.2016 року.

ОСОБА_3, згідно копії паспорту серії НОМЕР_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є особою яка досягла пенсійного віку, тобто є непрацездатною особою, відтак, зважаючи на норми ч. 1 ст. 1241 ЦК України, має право на обов'язкову частку спадщини, що залишилася після смерті сина.

Постановою нотаріуса Кисельової О.В., від 27.12.2016 р., у видачі свідоцтва на обов'язкову частку спадщини за законом на земельну ділянку, ОСОБА_3 було відмовлено на підставі того, що у заявника відсутній документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку.

Згідно заповіту від 02.08.2011 року посвідченого державним нотаріусом Плаксіним С.В., відповідач ОСОБА_8 є спадкоємцем вказаної земельної ділянки за заповітом.

Згідно заяви про прийняття спадщини, поданої ОСОБА_4 01.11.2016 року приватному нотаріусу Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області, відповідач спадщину за заповітом прийняв.

Неможливість оформити право власності на земельну ділянку в позасудовому порядку, стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про відновлення її порушених прав.

Оцінивши зібрані докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Відповідно до змісту пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Поданими позивачем доказами доведено обґрунтованість заявлених вимог.

В порядку ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. ст. 1216-1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1233, 1234, 1235 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю та заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

За змістом ч. 3 ст. 1235 ЦК України, заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині.

Із матеріалів справи та у процесі розгляду не встановлено наявність у спадкодавця осіб визначених ч. 3 ст. 1235 ЦК України, а тому майно, визначене заповітом, має бути успадковане в цілому.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України встановлюється, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Та виходячи із змісту наведеної норми і відповідно до встановлених у даній справі обставин недотримання процедури щодо отримання державних актів про права власності на нерухоме майно не може обмежувати права власника, з огляду на що, позивач не може ефективно скористатися своїм правом власності, яке гарантує стаття 1 Протоколу N 1.

У той же час, у відповідності до дійсного змісту статті 386 ЦК України захисту підлягають не тільки права і законні інтереси власників майна, а й осіб які є потенційними власниками, які правомірно володіють майном на підставах передбачених законом виходячи зі змісту договору, тобто в яких із зверненням до суду лише виникне право власності.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, як непрацездатна мати померлого ОСОБА_5 має право на обов'язкову частку спадщини, однак отримати свідоцтво про право на спадщину позбавлена можливості, через відсутність правовстановлюючого документу.

Згідно з ч. 1 ст. 1241 Цивільного кодексу України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Заперечення представника відповідача стосовно розміру обов'язкової частки на яку претендує позивач суд оцінює критично, оскільки надана копія свідоцтва про смерть чоловіка позивача, ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, підтверджує саме той факт, що єдиним спадкоємцем за законом, що прийняв спадщину є саме позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», ч.2 ст. 80 ЦПК України, у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства (п.7 ст. 6 Закону України "Про судовий збір".

Вартість спірного майна було визначено в процесі розгляду справи і доплачено судовий збір пропорційно до його розміру, а тому клопотання представника відповідача щодо залишення справи без розгляду у зв'язку з недоплатою позивачем судового збору задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача знайшли своє повне підтвердження, в зв'язку з чим суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 213, 215, 224-226 ЦПК України,ст.328,392, 1241 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ІПН НОМЕР_1), право власності в порядку спадкування за законом на обов'язкову частку у спадщині після смерті сина ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а саме 1/2 частину земельної ділянки з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 6,410 га., кадастровий номер НОМЕР_2, розташовану на території Зеленопільської сільської ради.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

В засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст виготовлено та підписано 30 травня 2017 року.

Суддя Г.М. Яненко