АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/1862/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1406/17Головуючий у 1-й інстанції Солоха О. В. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Хіль Л.М.,

Суддів: Гальонкіна С.А., Лобова О.А.,

За участю секретаря: Колодюк О.П.,

За участю: представника позивача - адвоката Кириченко Г.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 05 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2016 року позивачка звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, визначивши третьою особою - орган опіки та піклування Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, прохаючи позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітньої доньки - ОСОБА_5.

В обґрунтування позову зазначила, що у шлюбі з відповідачем у них ІНФОРМАЦІЯ_4 року народилась донька. 11 липня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано згідно з рішенням суду. Вказала, що вони з відповідачем проживають окремо, дитина проживає із матір`ю. Спорів стосовно визначення місця проживання дитини не було. Відповідач життям дитини не цікавиться, не виявляв бажання спілкуватись із дитиною та приймати участь у її вихованні. Дитина не має жодних почуттів до батька, адже жодного разу не бачилась із ним, а коли, вони одного разу зустрілись із відповідачем на вулиці, то він навіть не привітався із донькою. Також позивач вказала, що дитини й досі пам`ятає як її батько бив матір, у зв`язку із чим його було засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України. З липня 2013 року позивачка з донькою проживали з батьками позивачки у двокімнатній квартирі. Дитині були забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. А з жовтня 2014 року вони переїхали жити в окрему однокімнатну квартиру. Нагляд за станом здоров`я дитини з моменту її народження й надалі здійснює мати, батько участі у цій сфері життя дитини не приймав.

З огляду на викладене й на те, що відповідач по справі жодним чином не позбавлений інформації стосовно місця перебування дитини, а з боку матері дитини (позивачки) ніколи не створювались перешкоди у спілкуванні дитини з ним, що свідчить про фактичну можливість, але вольове небажання батька виконувати відносно дитини свої батьківські обов`язки, прохала позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_5.

Заочним рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 05 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітньої ОСОБА_5 - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності належними та допустимими доказами обставин на які посилається позивачка у своєму позові, а саме щодо свідомого невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, тобто, що він систематично, не зважаючи на всі заходи попередження та впливу продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

В апеляційному порядку рішення місцевого суду оскаржено ОСОБА_3, яка посилаючись на порушення судом норм матеріального та неправильне застосування норм процесуального права, прохає зазначене рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити у цій частині нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначила, що матеріалами справи є доведеним факт ухилення відповідача від виконання ним своїх батьківських обов`язків. Вказала, що навіть після винесення рішення органом опіки та піклування про визначення способу участі у вихованні дитини, батько жодного разу у визначені години із дитиною не бачився. Сама ж дитина не бажає спілкування з батьком, адже останній бив її матір, через що дитина відчуває страх. Також відповідач уникав виконання обов`язку по утриманню дитини, що підтверджується довідкою-розрахунком № 7051 від 18.11.2016 року, згідно з якою за період січень 2015 року - вересень 2016 року відповідач на утримання дитини періодично сплачував аліменти у розмірі 50 грн. в місяць. Заборгованість по аліментам була сплачена лише у жовтні 2016 року у розмірі 29575,00 грн. З листопада 2016 року відповідач пересавв сплачувати аліменти взагалі.

Порушення норм процесуального права апелянт вбачає у не постановленні судом ухвали про залучення органу опіки та піклування до участі у розгляді справи, а представник органу приймала участь у справі із невизначеним процесуальним статусом. А наявний у матеріалах справи висновок служби у справах дітей не є висновком органу опіки та піклування щодо розв`язання спору в розумінні ч. 5 ст. 19 СК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши учасника процесу, колегія суддів дійшла до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно з нормою ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з нормою п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 10, що також передбачено і ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Вичерпний перелік підстав позбавлення особи батьківських прав визначено у ст. 164 СК України.

Згідно з ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Саме на цій підставі позивачка звернулась до суду із вказаним позовом.

Із роз'яснень, викладених у п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року народилась ОСОБА_5, батьками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 5).

Згідно з довідкою Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 1 б/н від 11.10.2016 року,ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зареєстровані у ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 7).

Рішенням виконавчого комітету Комсомольської міської ради Полтавської області від 23.12.2014 року за № 610, визначено спосіб участі ОСОБА_4 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, встановивши систематичні побачення батька з дитиною: щосереди з 17-00 до 19-00 години, щосуботи з 09-00 до 13-00 години, крім часу коли дитина хворіє (а.с. 8, 61).

Відповідно до інформації з довідки Дошкільного навчального закладу «РОСИНКА» Полтавської області на початку відвідування ДНЗ (2011-2012 навчальний рік) з сім`єю проживав і батько - ОСОБА_4, він займався я вихованням доньки, забирав її з дошкільного закладу. Декілька раз Настю забирав з садка тато, інколи тато приходить до дівчинки в дитячий садок поспілкуватись, двічі приносив подарунки (а.с. 59).

Згідно з довідкою Дошкільного навчального закладу «РОСИНКА» Полтавської області від 22.02.2016 року за № 01-10/16, батько ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, - ОСОБА_4 з травня 2015 року в дитсадок не з`являвся (а.с. 9).

Відповідно до інформації з довідки Дошкільного навчального закладу «РОСИНКА» Полтавської області від 26.10.2016 року за № 01-10/130, батько ОСОБА_4 в дошкільному закладі з`являвся рідко. Інколи тато приходив до дівчинки поспілкуватись. Цікавився успіхами та невдачами дитини. Недбалого ставлення не спостерігалося. В стані алкогольного сп`яніння в дошкільний навчальний заклад не з`являвся (а.с. 67).

Згідно з довідкою з Спеціалізованої ЗОШ І-ІІІ ступенів № 3 ім. В.О. Нижниченка від 02.11.2016 року, за час перебування ОСОБА_5 у навчальному закладі (2 місяці) ОСОБА_4 жодного разу не приходив до школи, ніколи не був на батьківських зборах, не цікавився успіхами доньки у навчанні, її поведінкою, взаємовідносинами з однокласниками (а.с. 68-69).

Вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 18.09.2014 року, ОСОБА_4 було засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до 100 годин громадських робіт за нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 (а.с. 10-11).

14.01.2017 року ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_8, після чого її прізвище змінилось на «Рачинська», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 32).

Згідно з витягом з протоколу № 26 засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтаввської області від 08.11.2016 року, вирішено службі у справах дітей, сім`ї та молодіжної політики підготувати на надати до суду висновок органу опіки та піклування про не можливість встановити доцільність/недоцільність позбавлення гр.. ОСОБА_4 батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, у зв`язку з тим, що не вдалося з`ясувати місце перебування батька, його думку, встановити свідоме нехтування своїми обов`язками з питань виховання дитини та інші обставини, які мають значення при вирішенні даного питання (а.с. 62-64).

Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області від 11.11.2016 року за № 03-26/2792, орган, враховуючи думку комісії з питань захисту прав дитини не може встановити доцільність/недоцільність позбавлення гр.. ОСОБА_4 батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, та покладає вирішення даного питання на розсуд суду (а.с. 73-74).

З висновку шкільного психолога про відношення малолітньої ОСОБА_5 до своїх батьків не вбачається жодних згадок та коментарів щодо відношення дитини до батька - ОСОБА_4, лише вказано, що «Про існування рідного батька ОСОБА_4 дівчинка не загадала» (а.с. 83-85).

До матеріалів апеляційної скарги апелянтом було долучено раніше не згадувані у позові матеріали виконавчого провадження з яких вбачається, що згідно з постановою державного виконавця від 07.10.2016 року, ОСОБА_4 було сплачено усю заборгованість по аліментам та він належним чином виконує зобов`язання щодо сплати періодичних платежів відносно ОСОБА_6 на утримання дитини (а.с. 129). Відсутність станом на 30.10.2016 року заборгованості зі сплати аліментів також підтверджується довідкою з ВДВС (а.с. 139). З 01.11.2016 року по 01.04.2017 року ОСОБА_4 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 6582 грн. 50 коп. (а.с. 140).

З огляду на вище встановлені обставини справи, колегія суддів констатує правильність висновків суду першої інстанції про неможливість застосування судом відносно відповідача крайньої міри відповідальності за невиконання ним батьківських обов`язків відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_5, якою є позбавлення батьківських прав, з огляду на недоведеність матеріалами справи як факту невиконання батьком своїх батьківських обов`язків, так і факту свідомості та систематичності такого їх невиконання.

Так, дійсно, позивач в обґрунтування своїх вимог про позбавлення батьківських прав посилалась на те, що відповідач не займається вихованням і утриманням своєї дочки, проте з матеріалів справи однозначно такого висновку зробити не можна. Так, довідками з дошкільного навчального закладу «РОСИНКА» вбачається, що батько дитини ОСОБА_4 періодично з`являвся до закладу задля спілкування з дитиною, приносив подарунки дитині та цікавився у закладі її успіхами та негараздами. Заборгованість зі сплати аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_5 відповідачем була повністю погашена до жовтня 2016 року включно, причини погашення такої заборгованості для встановлення систематичності невиконання обов`язку зі сплати аліментів у даному провадженні не мають жодного значення, до того ж, несплата аліментів у суді першої інстанції позивачкою як підстава позову не ставилась взагалі.

Колегія суддів констатує правильність висновку суду першої інстанції про не підтвердження матеріалами справи окрім систематичності ухилення й факту умисності ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно своєї дитини, що є обов`язковим для доведення в межах заявлених позовних вимог.

Апелянт також посилається на порушення місцевим судом норм процесуального права, які полягають у не винесенні окремої ухвали про залучення до участі у розгляді справи органу опіки та піклування, проте, з матеріалів справи вбачається, що третьою особою у справі визначеною саме позивачкою є Служба у справах дітей Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, яка долучила до матеріалів справи витяг з протоколу № 26 засідання комісії з питань захисту прав дитини, яка в свою чергу уповноважила орган опіки та піклування надати висновок до суду, що долучений до матеріалів справи. Повноважний представник органу опіки та піклування брав участь у судовому засіданні.

Підставою для скасування рішення суду у зв`язку із порушенням або неправильним застосуванням норм процесуального права є суттєвий вплив такого порушення на зміст рішення, проте, не вчинення судом процесуальної дії - не залучення третьої особи у справі, яка попри це приймала участь у справі та надала обов`язковий для даної категорії справ висновок, не є самостійною підставою для скасування такого рішення.

З матеріалів справи також вбачається, що неможливість надання органом опіки та піклування однозначного висновку про доцільність (недоцільність) позбавлення відповідача батьківських прав ґрунтується не тільки на тому, що позивач не з`явився на засідання комісії, а й на досліджених судом письмових доказах із дошкільного навчального закладу й на рішенні виконавчого комітету Комсомольської міської ради Полтавської області від 23.12.2014 року за № 610, яким визначено спосіб участі ОСОБА_4 у вихованні малолітньої доньки - ОСОБА_5 Натомість, позивачкою належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України щодо не зустрічей батька з дитиною у визначені дні та не участі в її вихованні у такий спосіб, надано не було.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до переконання, що висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих учасниками процесу доказів та доводів, яким судом дана відповідна правова оцінка.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303 ч. 1, 304, 307 ч. 1 п.1, 308 ч.1, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 05 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя: Л.М. Хіль

Судді: С.А. Гальонкін

О.А. Лобов

З оригіналом згідно: Л.М. Хіль