АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/4316/17Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/789/620/17 Доповідач - Загорський О.О.
У Х В А Л А

18 травня 2017 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Фащевська Н. Є., Щавурська Н. Б.,

секретар судового засідання - Панькевич Т.І.

з участю - представника університету - Молень Ірини Йосифівни, представника Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області - Гаврилюк Зоряни

Богданівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Державного вищого навчального закладу "Тернопільський державний Медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров'я України" на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 березня 2017 року про забезпечення позову по справі за позовом Ісіоча Прінс Чідера до Державного вищого навчального закладу "Тернопільський державний Медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров'я України", третя особа Управління державної міграційної служби в Тернопільській області про поновлення студента в університеті,

ВСТАНОВИЛА:

31.03.2017 року Ісіоча Прінс Чідера звернувся в суд з вказаним позовом.

В позовній заяві просить вжити заходи забезпечення позову і призупинити дію наказу ректора Державного вищого навчального закладу "Тернопільський державний Медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України" (далі Університет) від 17.02.2017 року №58 (ДІ) "Про відрахування Ісіоча Прінс Чідера з числа студентів" та заборонити органам державної міграційної служби виконувати рішення начальника УДМС України в Тернопільській області №33 про скасування посвідки на тимчасове проживання громадянина Федеративної Республіки Нігерія Ісіоча Прінс Чідера

В обгрунтування клопотання зазначає, що рішенням начальника УДМС України в Тернопільській області йому скасовано посвідку на тимчасове проживання в Україні і планується видворення його за межі України, що позбавить його можливості захищати свої законні інтереси і права в суді.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.03.2017 року клопотання Ісіоча Прінс Чідера про забезпечення позову задоволено частково і призупинено дію наказу ректора Університету від 17.02.2017 року №58 (ДІ) "Про відрахування Ісіоча Прінс Чідера з числа студентів", до ухвалення рішення у справі.

В апеляційній скарзі Університет просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, оскільки судом було безпідставно вжито заходів щодо забезпечення позову.

Вказує, що відсутні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В судовому засіданні представник Університету апеляційну скаргу підтримала і навела доводи аналогічні викладеним в скарзі.

Вказала, що позивач здійснив оплату за навчання, але кошти йому повернуті не були.

Представник Управління державної міграційної служби в Тернопільській області не заперечив проти апеляційної скарги і вказав, що позивачу була вручена копія рішенням начальника УДМС України в Тернопільській області №33 від 01.03.2017 року і рішення позивачем не оскаржено.

Ісіоча Прінс Чідера будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явився.

Належне повідомлення позивача про час і місце розгляду справи підтверджується його заявою про залучення перекладача.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (995_004), ратифікованої Законом від 17.07.97 N 475/97-ВР ( 475/97-ВР ), гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної справи, в якій вона є стороною.

Враховуючи вказане, відсутність доказів поважності причин через які позивач не може прибути в судове засідання, обов'язок суду розглянути скаргу на ухвалу суду протягом п'ятнадцяти днів, колегія суддів не вбачає правових підстав для відкладення розгляду справи і вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності, належно повідомленого позивача.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що існує обгрунтоване припущення позивача щодо неможливості чи утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення його вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки висновок суду достатньо вмотивований і грунтується на матеріалах справи.

Судом встановлено, що на розгляді Тернопільського міськрайонного суду знаходиться позов Ісіоча Прінс Чідера до медичного Університету імені І.Я. Горбачевського, третя особа Управління державної міграційної служби в Тернопільській області про поновлення студента в університеті.

Ісіоча Прінс Чідера є громадянином Федеративної Республіки Нігерія (а.с. 5).

Наказом ректора Державного вищого навчального закладу "Тернопільський державний Медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України" від 17.02.2017 року №58 (ДІ) "Про відрахування з числа студентів" Ісіоча Прінс Чідера відраховано з числа студентів за порушення умов контракту (не оплатив за навчання) (а.с. 7).

Рішенням начальника УДМС України в Тернопільській області №33 від 01.03.2017 року вирішено скасувати посвідку на тимчасове проживання громадянину Федеративної Республіки Нігерія Ісіоча Прінс Чідера і зобов'язано його знятися з реєстрації місця проживання та виїхати за межі України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до статті 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України)

Доводи апеляційної скарги, що відсутні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду колегією суддів оцінюються критично з наступних підстав.

Апелянт вказуючи про те, що відсутні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення не наводить правового механізму за яким державний виконавець після можливого ухвалення рішення на користь позивача поверне його до України з Федеративної Республіки Нігерія і хто понесе фінансові витрати, необхідні для повернення позивача в Україну.

Апелянтом не наведено не тільки правового механізму виконання в подальшому рішення суду, але і того, що реалізація в подальшому такого механізму не потребуватиме значного проміжку часу і не призведе як до ускладнення виконання рішення так і до неможливості виконання рішення.

Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги, що позивач може приймати участь у справі через представника, перебуваючи за межами України, з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (995_004), ратифікованої Законом від 17.07.97 N 475/97-ВР ( 475/97-ВР ) далі Конвенція, гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної справи, в якій вона є стороною.

У статті 6 Конвенції вказано, що кожен має право захищати себе особисто.

Згідно ч.1 ст. 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" Іноземці, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів - ст. 3 ЦПК України.

Враховуючи вказане, позивачу гарантовано право захищати себе самому в суді, як міжнародним законодавством так і національним.

Критично оцінюються і доводи апеляційної скарги, що заявлений спосіб забезпечення позову є неспівмірним із заявленими позивачем вимогами, оскільки позовні вимоги позивача не є майновими і вжиті заходи забезпечення позову не носять майновий характер, а відтак неможливо визначити їх грошовий еквівалент для встановлення того, чи перевищують заходи забезпечення позову розмір позовних вимог.

Апелянтом не обгрунтовано в чому полягає неспівмірність позовних вимог і заходів забезпечення позову, не вказано, що саме створює дисбаланс прав на користь позивача і тим самим зменшує обсяг прав відповідача.

Як вказано в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10.02.2010 року Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України саме апелянт повинен довести належними доказами обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, що ним зроблено не було.

Відповідно до ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Враховуючи вказане, наявні докази в матеріалах справи колегія суддів приходить до переконання, що ухвала суду першої інстанції постановлена у відповідності до чинних норм матеріального і процесуального права і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного вищого навчального закладу "Тернопільський державний Медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров'я України" відхилити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді