Номер провадження: 22-ц/785/948/17
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М. В.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 200МТ від 15.04.2008 року станом на 17.11.2015 р. у розмірі 3 444,71 дол.США, що за офіційним курсом НБУ на 17.11.2015 року складає 79 917 грн 27 коп., в т.ч. 819,71 доларів США- заборгованість за користування кредитом, 2625 доларів США-пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Позов мотивовано тим, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 15.04.2008 року укладено кредитний договір № 200МТ, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 20 000 дол. США на термін до 15.04.2009 року зі сплатою відсотків за користування кредитом, в порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, в зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 21 326,64 дол. США, яка складається із заборгованості за кредитом - 6 798,40 дол. США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 5 233,21 дол. США, заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 9 295,03 дол. США, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.11.2011 року з відповідачів на користь банку, яка склала 13 723,48 дол. США, з яких 6 808,90 дол. США- заборгованість за кредитом, 4 416, 50 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 501, 08 дол. США - заборгованість по пені, з урахуванням вказаного рішення суду, позивач просить стягнути відсотки за користуванням кредитом станом на 17.11.2015 року та пеню за прострочення виконання зобов'язань зі сплати кредиту та відсотків. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_2 за зазначеним кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено договори поруки. На адресу поручителів було направлено вимоги про необхідність погашення боргу за кредитним договором, які було залишено без задоволення.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Оскільки позивачем не додано жодних доказів на підтвердження своїх вимог. В заперечення проти позову (а.с.52-57), представник відповідача зазначив, що докази, які надав позивач до суду не є належними, достовірними та достатніми для пред'явлення вимоги до відповідачів, існування в них заборгованості, і заявлений розмір заборгованості не є доведеним, адже в розрахунках заборгованості існують певні неточності. В наданих додаткових запереченнях (а.с.72-77), представник відповідача вказує, що позивачем надано недостовірну копію Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.11.2011 року, яка не відповідає вимогам Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних та кримінальних справ, адже зазначена копія рішення не завірена належним чином, не надано доказів того, чи вступило воно в законну силу та не зазначено стадії виконання вказаного рішення. Позивачем доданий невірний розрахунок суми заборгованості, не вказано формулу за якою нараховуються проценти. Надав до суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с.94-96), в якій зазначив, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність один рік, зазначений строк є спеціальним і збільшенню не підлягає.

Відповідач ОСОБА_5 померла 26.11.2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.60). Враховуючи, що правовідносини поруки не допускають правонаступництва, правонаступники ОСОБА_5 до участі у справі не залучались.

Рішенням суду позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № 200 МТ від 15 квітня 2008 року станом на 17 листопада 2015 року в сумі 819 доларів США 71 центів (відсотки за користування кредитом), що еквівалентно 19023 грн. 03 коп. за офіційним курсом НБУ станом на 17.11.2015 року.

В задоволенні позову в іншій частині - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в сумі 289 грн. 93 коп.

На вказане рішення суду ПАТ КБ «Приват Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить змінити вказане рішення скасувавши його в частині відмови у стягненні неустойки та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі, в іншій частині залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В судове засідання 25.05.2017р. представник Банку не з'явився. До суду 24.05.2017р. було надано клопотання представника ПАТ КБ «Приват Банк» Васильєвої К.В. про відкладення розгляду справи у зв'язку з її відпусткою, вказавши при цьому також що Банк не має можливості забезпечити явку в судове засідання іншого представника.

Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів прийняла рішення про розгляд апеляційної скарги по суті без явки представника Банку, так як матеріали справи свідчать про те, що до суду апеляційної інстанції в якості представника Банку неодноразово з'являлася ОСОБА_9, довіреність якої не була скасована чи відкликана, доказів поважності причин неявки представника ОСОБА_9 не надано, а тому посилання на те, що Банк не має можливості забезпечити явку в судове засідання іншого представника є надуманими та необґрунтованими.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду оскаржується тільки в частині відмови у стягненні неустойки, а тому перегляду підлягає тільки в цій частині.

Судом першої інстанції в цій частині правильно були встановлені наступні обставини.

15.04.2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 200МТ, що підтверджується копією вказаного договору (а.с.11-12), відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 20 000 дол. США терміном до 15.04.2009 року (п. 1.1.-1.3. договору) зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22 % річних, у разі порушень зобов'язань щодо погашення кредиту - 32 % річних (п. 4.1., 4.2. договору). Також договором встановлено відповідальність позичальника за прострочення платежів по кредиту у вигляді пені в розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який сплачується пеня (п. 6.1. договору).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.11.2011 року по справі № 0417/2-3901/2011 (а.с.85), що набрало законної сили 25.11.2011 року, у зв'язку із порушенням відповідачем ОСОБА_2 умов зазначеного кредитного договору, з відповідачів стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 06.10.2011 року, яка складалась з заборгованості за кредитом в сумі 6 808,90 доларів США, відсотків за користування кредитом в сумі 4 413,50 доларів США, пеня -2501,08 доларів США.

Представником відповідача не надано суду належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження факту виконання вказаного рішення суду, у зв'язку із чим, суд правильно погодився з відомостями, що містяться в розрахунку заборгованості за кредитом, наданим позивачем (а.с.6) в частині зазначення суми заборгованості за кредитом, відповідно до якого залишок непогашеного кредиту (тіло кредиту) на час розгляду справи становить 6 798,40 доларів США (з 11.08.2014 р.) й правомірність нарахування відсотків за користування кредитом на суму заборгованості за ставкою 32 % (п. 4.2. кредитного договору). Такий висновок суду відповідає правовій позиції, що міститься в постанові Верховного суду України від 25.05.2016 р. по справі № 6-157цс16.

Таким чином, загальна сума відсотків за користування кредитом за період з 07.11.2011 по 17.11.2015 р. складає 8 788, 71 долар США, в т.ч.

- за період з 07.10.2011 по 10.08.2014- 6017,20 доларів США (6808,90 доларів США * 32% * 2 роки 10 місяців 4 дні);

- за період з 11.08.2014 по 17.11.2015- 2771,51 долар США (6798,40 доларів США * 32 % * 1 рік 3 місяці 6 днів).

Однак вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають, оскільки дійсно, відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України та ч.3 ст.533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" валюта у розрахунках може бути застосована тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягає застосуванню при вирішенні питання про стягнення неустойки (пені).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу в цій частині у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги щодо стягнення пені не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Представник апелянт не довела обставини, на які посилалася як на підставу своєї апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують зазначені вище висновки суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи. Більш того, матеріали справи містять докази того, що суд неодноразово, протягом 2016р., направляв на адресу Банку ухвали про надання доказів та розрахунку пені у відповідності до чинного законодавства, однак ці ухвали залишились без виконання з боку позивача.

Тому, на думку колегії суддів, справа в частині відмови у стягненні неустойки розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції в цій частині немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко