Справа № 135/365/17
Провадження № 2/135/154/17
РІШЕННЯ

іменем України

23.05.2017 року Ладижинський міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Корнієнка О.М.,

при секретарі Паладій В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин цивільну справу за позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «Приватбанк» подано в суд позовну заяву до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивачем зазначено, що 05.05.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н. Відповідно до вказаного договору банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши позичальнику кредит. В свою чергу позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки. Однак, позичальник ОСОБА_1 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином у порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 забов`язання за вказаним договором не виконав. Станом на 31.01.2017 року заборгованість позичальника за кредитним договором складає 23368,91 грн., яка складається із: 1216,89 грн. - заборгованість по кредиту; 17263,02 - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3300,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1089,00 грн. - штраф (процентна складова). Тому позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість.

Представник позивача в судове засідання не з'явився. Згідно наявного в матеріалах справи клопотання просив розглянути справу без присутності представника позивача на підставі наявних доказів та матеріалів, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився. Подав до суду заяву в якій просив розглянути справу у його відсутність. Позовні вимоги визнає частково, а саме - в частині нарахування заборгованості за кредитом в розмірі 1216,89 грн. та процентів за користування кредитом в розмірі 17263,02 грн.. Також подав заяву в якій просив застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені, та відмовити позивачу в задоволені позову в частині стягнення пені в розмірі 2200 грн. нарахованої за період до 29.03.2016 року, та в частині стягнення штрафів на загальну суму 1589 грн. (500 грн. - фіксована частина та 1089 грн. - процентна складова). Посилається на те, що відповідно до норм ст.266, ч.2 ст.258 ЦП України, стягнення неустойки (пені) має бути обмежено судом останніми 12 місяцями перед зверненням позивача до суду та складатиме за період з 29.03.2016 року по 23.03.2017 року (за 1 рік).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з такого.

Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до змісту ст.ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 548 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором.

Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до положень пункту 24 постанови пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Судом встановлено, що 05.05.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н. Відповідно до вказаного договору банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг- позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту а також оплачувати комісії на умовах визначених договором.

Згідно п. 2.1.1.12.6.2 умов та правил банківських послуг передбачено, що в разі виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн., клієнт виплачує банку пеню.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Судом встановлено, що банк виконав свої зобов'язання за договором кредиту.

Відповідач ОСОБА_1 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином у порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 забов'язання за вказаним договором не виконав - порушив умови договору, внаслідок чого допустив заборгованість за кредитним договором.

При визначенні розміру заборгованості позивач посилається на наявний в матеріалах справи розрахунок.

Відповідач визнав позовні вимоги в частині нарахування та стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 1216,89 грн., процентів за користування кредитом в розмірі 17263,02 грн.., а також 1100 грн. пені в межах строку позовної давності.

Визнання відповідачем у вказаній частині позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тому суд, виходячи з положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України, вважає, що в даній частині позов підлягає задоволенню.

Позивач подав заяву про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 10 ЦПК України, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З метою сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, судом згідно ст. 169 ЦПК України було ухвалено забезпечити особисту участь представника позивача для дачі пояснень. Крім того, судом направлявся лист позивачу із роз'ясненням положень статей 10, 11 ЦПК України, роз'яснювались наслідки неподання суду доказів на підтвердження обставин, на які посилаються сторони.

Судом встановлено, що позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що під час підписання сторонами кредитного договору діяли Умови та правила надання банківських послуг в редакції, що долучена до справи, та яка передбачає збільшення позовної давності, на строк, передбачений п. 1.1.7.31, ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, позичальником вони не підписані. Не надано суду доказів на підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву про надання кредиту.

Відтак суд застосовує загальні положення щодо позовної давності, встановлені законом. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 10.06.2015 року по справі № 6-698цс15.

Згідно положень ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відтак, суд вважає, що вимоги банку про стягнення пені, підлягають задоволенню в межах строку позовної давності, тобто з урахуванням дати подачі позову - за період нарахувань з 29.03.2016 року в сумі 1100 грн.

Згідно умов укладено між сторонами кредитного договору видно, що за порушення строків виконання грошового зобов'язання позичальника за кредитним договором передбачено відповідальність у виді сплати як пені так і штрафу. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є різновидами неустойки, тобто є одним видом цивільно-правової відповідальності. Відтак, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошового зобов'язання за кредитним договором не може бути застосоване згідно положень ст. 61 Конституції України. Враховуючи, що наявні підстави для стягнення з відповідача пені у вказаному вище розмірі, в задоволенні вимог позивача про стягнення штрафу слід відмовити.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 21.10.2015 року по справі № 6-2003цс15.

Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню. А саме, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 19579,91 грн., що складається із: 1216,89 грн. заборгованості за тілом кредиту; 17263,02 грн. процентів; 1100 грн. пені та комісії.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати мають бути присуджені позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме - в сумі 1340,57 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 61 Конституції України, ст.ст. 258, 267, 526, 549, 550, 610, 611, 612, 625, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 169, 174, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», (рахунок № 3111, МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором б/н від 05.05.2011 року в розмірі 19579,91 грн..

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 1340,57 грн..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення через Ладижинський міський суд Вінницької області до Апеляційного суду Вінницької області.

Суддя: