АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/622/17 Номер провадження 22-ц/786/2472/17Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2017 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Мартєв С.Ю., Хіль Л.М.

за участю секретаря Колодюк О.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несплату коштів на утримання дитини.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, суд

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, після зменшення позовних вимог, остаточно просила ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 31 365,58 грн.
В обґрунтування позову посилалася на прострочення платежів по сплаті аліментів.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 17 серпня 2017 року відмовлено у задоволенні позову за недоведеністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не дав належну оцінку доказам наявним в матеріалах справи, прийняв сторону відповідача і взагалі не звернув увагу на її пояснення.

Колегія суддів, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 травня 2008 року.

Від вказаного шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 04 травня 2011 року вказаний шлюб розірвано. Визначено місце проживання доньки з матір`ю ОСОБА_1 ( а.с.9).

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 20 січня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 у розмірі ? частини з усіх видів доходу (заробітку) на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи стягнення з 13.10.2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.33 цивільної справи № 524/8602/15-ц).

03.03.2016 року Автозаводським районним судом м.Кременчука Полтавської області виданий виконавчий лист, який знаходиться на виконанні у Автозаводському ВДВС міста Кременчука ГТУЮ у Полтавській області (а.с.10).

Згідно постанови головного державного виконавця Автозаводського ВДВС міста Кременчука ГТУЮ у Полтавській області від 14 березня 2016 року відкрито виконавче провадження ВП №50448981 на виконання рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 20 січня 2016 року у справі №524/8602/15-ц (а.с.59).

Згідно розрахунку головного державного виконавця Автозаводського ВДВС м.Кременчука ГТУЮ у Полтавській області Роткевич І.В. за № 13032 від 10 серпня 2016 року за станом на 01 серпня 2016 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів відсутня, переплата по аліментам становила 4 023,30 грн. (а.с. 3).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах головного державного виконавця Автозаводського ВДВС м.Кременчука ГТУЮ у Полтавській області від 20.01.2017 року за станом на 01 січня 2017 року ОСОБА_4 має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 8 294,95 грн. (а.с.11-12).

Згідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 2016 року (а.с.101).

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.100).

Відповідно до довідки В/Ч польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 перебував на військовій службі в Збройних силах України і брав участь в антитерористичній операції в період з 16 березня 2015 року по 20 серпня 2015 року, з 10 вересня 2015 року по 19 жовтня 2015 року, з 29 жовтня 2015 року 2015 року по 05 січня 2016 року, з 16 січня 2015 року по 28 лютого 2016 року, є учасником бойових дій (а.с.46-47).

Згідно довідки Комунального некомерційного медичного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» відповідач перебував у трудових відносинах з Третьою міською лікарнею м. Кременчука з 01 грудня 2014 року по 07 серпня 2016 року, за вказаний період отримав 17 894,90 грн. заробітної плати та було відраховано лікарнею 4 759,35 грн. в рахунок сплати аліментів (а.с.97).

Як вбачається з довідки Кременчуцької обласної станції переливання крові ОСОБА_2 працює на цьому підприємстві за сумісництвом з квітня 2016 року по теперішній час (а.с.99).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів.

Такий висновок суду ґрунтується на встановлених обставинах і відповідає вимогам матеріального права.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини першої ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Згідно роз`яснень пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту ст.196 СК України суд відповідно до вимог ст.214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, в її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів робить висновок, що суд першої інстанції при вирішенні цього спору виконав вимоги ст.212 ЦПК України та у відповідності до приписів ст.214 ЦПК України у рішенні обґрунтував належним чином свої висновки по суті спору.

У матеріалах цивільної справи №524/8602/15-ц, а також виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , які надані суду першої інстанції (а.с.53), відсутні докази того, що ОСОБА_2 знав або мав знати про наявність рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 20 січня 2016 року принаймі до травня 2016 року, коли він звернувся до державного виконавця з вимогою надати довідку-розрахунок по аліментам (а.с.69).

Відповідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову суперечить закону або порушує права свободи чи інтереси осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Отже, визнання відповідачем позову не є безумовною підставою для ухваленням судом рішення про задоволення позову.

Окрім того, аналіз змісту заперечень ОСОБА_2 , на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, не дає підстав для висновку про те, що відповідач визнав позов (а.с.94-95).

Наявні у справі довідки щодо проходження ОСОБА_2 військової служби (а.с.46,77) оформлені належним чином, не місять взаємовиключних даних. Позивачка всупереч вимогам ст.60 ЦПК України не надала суду належних і допустимих доказів про їхню фальшивість чи недостовірність, а тому суд першої інстанції правомірно визнав ці письмові докази належними і допустимими.

З матеріалів справи вбачається, що утримання аліментів в двох лікувальних установах із зарплати відповідача розпочалося у квітні 2016 року, тобто із 6-ти місячним запізненням після дати початку утримання аліментів згідно рішення суду, внаслідок невжиття своєчасно державним виконавцем заходів по утриманню аліментів з грошового забезпечення відповідача під час проходження ним військової служби.

На вимогу держаного виконавця командування в/ч НОМЕР_2 листом за № 90572 від 09 вересня 2016 року повідомило державного виконавця про наявність та розміри грошового забезпечення відповідача за період з 01 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року. При цьому, як вбачається з цього листа, аліменти фінансовою частиною в/ч НОМЕР_2 з грошового забезпечення відповідача не утримувалися. Таким чином, перерахунок розмірів аліментів було проведено державним виконавцем після отримання цього листа в/ч НОМЕР_2 , внаслідок чого і виникла заборгованість по аліментам.

Крім того, наявними у справі доказами підтверджується, що, не зважаючи на теперішнє сімейне та матеріальне становище, ОСОБА_2 вживав і вживає заходи щодо погашення боргу по аліментам, а це також свідчить про відсутність умислу в ухиленні від сплати аліментів (а.с.73, 70-71, 11-12, 138).

В апеляційній скарзі не наведено нових засобів доказування, які б спростовували правильність висновку суду першої інстанції .

Доводи апеляційної скарги зводяться, по суті, до незгоди з оцінкою судом доказів та не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять посилання на обставини, з якими процесуальне законодавство пов`язує скасування чи зміну судового рішення.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.315, ст.319 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді С.Ю.Мартєв

Л.М. Хіль

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов