Справа № 755/3678/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарях Бородіні А.А., Бондаревій Ю.Ю., Іова О.О. та Івашко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа Головне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту проживання однією сім»єю як дружини та чоловіка, які проживали однією сім»єю не менше як п»ять років до часу відкриття спадщини, визнання права власності та зміну черговості права на спадкування, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , 3-я особа Головне управління юстиції в м. Києві про встановлення факту проживання однією сім»єю як дружини та чоловіка, які проживали однією сім»єю не менше як п»ять років до часу відкриття спадщини, визнання права власності та зміну черговості права на спадкування посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, з яким позивач перебувала в цивільному шлюбі та проживала однією сім»єю з липня 1999 року по ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті ОСОБА_3 залишилась спадщина, а саме: квартира АДРЕСА_1 та автомобіль Ауді 100, 1987 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1. Позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 шляхом подання 07.08.2014 року заяви про прийняття спадщини. Крім неї, заяву про прийняття спадщини було подано рідною сестрою померлого. Починаючи з 28.08.1999 року ОСОБА_3 переїхав до неї та проживав з нею разом в кв. АДРЕСА_2. Вони з померлим не замислювалися на тим, щоб зареєструвати шлюб, проте, у них була повноцінна сім»я, вони були пов»язані спільним побутом, мали взаємні права та обов»язки, спільний бюджет, вели спільне господарство та проживали у фактичних шлюбних відносинах. ОСОБА_3 постійно проживав в неї та обслуговувався в поліклініці за адресою позивача. У них були спільні грошові рахунки, які були відкриті на ім.»я ОСОБА_3, але вона, за довіреністю померлого, мала можливість йми розпоряджатися. Майже через два роки після початку спільного проживання вони придбали вказаний вище автомобіль за спільні кошти позивача та померлого в 2001 році, але автомобіль було зареєстровано на ім»я ОСОБА_3 Оскільки даний автомобіль був придбаний за спільні кошти, то відповідно до ст.. 17 Закону України «Про власність» є спільною сумісною власність її та померлого, а тому 1/2 частина автомобіля належить їй на праві власності. До переїзду померлий проживав у своїх друзів та знайомих, оскільки його власна однокімнатна квартира АДРЕСА_1 знаходилася в стані непридатному для проживання. Квартира перебувала в запущеному стані, меблі були відсутні, сантехніка перебувала у неробочому стані, в міжкімнатних дверях було відсутнє скло, двері та вікна були перекошені. Внаслідок аварії в 2008 році в квартирі відбулося залиття, сестра померлого сплачувати за ремонт не бажала, а у померлого коштів на ремонт не було, так як він отримував малу заробітну плату. Після цього внаслідок відсутності будь-яких ремонтних робіт на стінах та стелі квартири з»явилася пліснява, грибок, фактично була повністю знищена підлога. Потребувало повного ремонту сантехнічне обладнання та електроживлення. Таким чином, квартира, яка належала ОСОБА_3, була в стані непридатному для проживання та потребувала капітального ремонту. Коли вона познайомилась з ОСОБА_3 він працював на півночі в ЗАТ «Полярна геофізична експедиція» вахтовим методом. Період роботи в зазначеному підприємстві становив з 31.01.1991 року по 13.11.2009 рік. Померли працював в рік від 4-х до 7-ми місяців, весь інший час він приїздив і проживав разом з позивачкою. Померлий отримував невелику зарплату, більшу частину з якої використовував для власних потреб, коштів для проведення ремонту в нього не було. Більше того, в період з 1999 року по 2009 рік під час перебування в Україні більшість коштів до сімейного бюджету надходило від неї. В 2009 році ОСОБА_3 звільнився та з того часу більше не працював, пенсії та будь-яких інших соціальних виплат він не отримував. З цього часу всі матеріальні витрати на утримання нашої сім»ї та утримання майна позивач взяла на себе. З 29.01.1997 року вона зареєстрована як приватний підприємець, а з 08.04.2004 року отримувала пенсію зав інвалідністю. Наявні у неї особисті заощадження, а також вибагливість нашої зі спадкодавцем сім»ї у повсякденному побуті, дозволили їй, після попереднього погодження з ОСОБА_3, розпочати наприкінці 2006 року в його квартирі капітальний ремонт, після здійснення якого вони планували переїхати жити до нього. Під час ремонту були виконані всі види ремонтних робіт, а саме в 2009 році були замінені вхідні двері та вікна, а з травня 2010 року проведено капітальний ремонт квартири, що включило в себе заміну сантехніки, заміну міжкімнатних дверей, проведені роботи з виведення грибка та плісняви, крім того, були проведені малярні роботи, поклейка обоїв, тощо. Таким чином, завдяки проведеному ремонту вартість квартири істотно збільшилась. Крім витрат на здійснення ремонту починаючи з листопада 2009 року, зважаючи на відсутність у ОСОБА_3 заробітку та будь-якого іншого доходу, вона постійно сплачувала за житлово-комунальні послуги за його квартиру. Приблизна сума сплачених коштів становить 25000 грн. Враховуючи зазначене, є всі підстави визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири померлого.

Після звільнення з роботи ОСОБА_3 матеріальне забезпечення нашої сім»ї здійснювала виключно вона. Ні померлий, ні його родичі участі у цьому не приймали. В зв»язку з незадовільним станом здоров»я померлого, вона забезпечувала чоловіку дбайливий догляд та відповідне харчування. ОСОБА_3 мав захворювання серця. Останні роки стан здоров»я чоловіка значно погіршився, в нього з»явилася гіпертонія. Дана хвороба не дозволяла йому влаштуватися на роботу, що крім іншого призвело до виникнення в нього депресивного стану. Наслідками цього стало, що ОСОБА_3 практично не виходив сам на вулицю, боявся залишатися на самоті, самоусунувся від будь-якої хатньої роботи. На жаль, надати суду докази про купівлю нею медичних препаратів та продуктів харчування не має можливості. Таким чином, підставами для зміни черговості права на спадкування є: здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання померлому нематеріальних благ - завжди була поруч, надавала поради і консультації, дарувала подарунки; матеріальне забезпечення спадкодавця; надавала будь-яку іншу допомогу спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка мала матеріалізований вираз - прибирала квартиру, готувала їжу, здійснювала ремонт у квартирах; тривалий час здійснювала вказані вище дії; померлий був в безпорадному стані, тобто в стані коли особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просить суд встановити факт проживання однією сім»єю, як жінки та чоловіка ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які проживали однією сім»єю не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля Ауді 100, 1987 року випуску; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, як на частку в спільній сумісній власності та виключити 1/2 частину квартири зі спадкового майна; надати право ОСОБА_1 на спадкування майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 (1/2 автомобіля та 1/2 квартири) разом зі спадкоємцями тієї черги, які мають право на спадкування.

В судовому засіданні відповідач та її представники позов не визнали та подали до суду зустрічний позов про визнання права власності на спадкове майно. Під час слухання справи ОСОБА_2 просила суд залишити зустрічний позов без розгляду, який ухвалою суду від 14.03.2017 року залишений без розгляду. Первісний позов не визнає та просить суд відмовити в позові в зв»язку з його недоведеністю

3-я особа в судове засідання не з»явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надіслала письмові пояснення, які приєднанні до матеріалів справи.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (т.1 а.с.84).

Згідно даних довідок 06.08.2014 року, виданих ЖБК «Весна-2», померлий ОСОБА_3 з 1984 року по день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.85, 85 зворот).

Відповідач у справі - ОСОБА_2 є рідною сестрою померлого ОСОБА_3 Факт родинного зв'язку стверджується даними свідоцтв про народження та укладення шлюбу (т.1 а.с. 93 зворот).

Після смерті ОСОБА_3 Десятою Київською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа № 583/2014 щодо його майна.

07.08.2014 року подала до Десятої державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини ОСОБА_1, в якій зазначила, що вона приймає спадщину після померлого цивільного чоловіка (т.1 а.с.83 зворот).

27.11.2014 року ОСОБА_2 подала до Десятої державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с.т.1 а.с.91 зворот).

За життя ОСОБА_3 заповіту на складав.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що спадкова маса складається з наступного майна: з квартири АДРЕСА_1 та автомобіля Ауді 100, 1987 року випуску.

Звертаючись до суду з позовом позивач просить суд встановити факт проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу з померлим ОСОБА_3 починаючи з 1999 року і по день смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом також встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1 17.11.1987 року по день розгляду справи зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується копією паспорта з відповідною відміткою.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 12 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право на шлюб.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Виходячи з наведених норм кожна людина має право на сімейне життя при цьому, укладання шлюбу між чоловіком та жінкою не є обов'язковою умовою для створення їхньої сім'ї. Сім'я може бути створена на будь-яких підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

І хоча проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя, але між особами, які проживають однією сім'єю без шлюбу виникають певні сімейні права та сімейні обов'язки, які в деяких випадках прирівнюються до прав та обов'язків подружжя. Зокрема, згідно ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності Сімейним та Цивільним кодексами України з 1 січня 2004р., станом на 1994р. діяв Кодекс про шлюб та сім'ю УРСР, який не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживала разом без реєстрації шлюбу.

Згідно п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлення судом факту перебування у фактичних шлюбних відносинах на підставі ст. 273 ЦПК України може мати місце, якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944 р. і тривали до смерті (пропажі без вісті на фронті) одного з подружжя, внаслідок чого шлюб не може бути зареєстровано в органах реєстрації актів громадянського стану. В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги щодо встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу за період з 1999 року по 01 січня 2004 р. підпадають під застосування Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакції 1969 р.), нормами якого чітко визначено реєстрація шлюбу у державних органах реєстрації актів громадянського стану, при цьому, зазначений Кодекс не передбачав право встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Внаслідок чого, заявлена позивачем вимога в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу за період з 1999 року по 01.01.2004 року не ґрунтується на вимогах закону.

При вирішенні позовної вимоги щодо встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за період з 01.01.2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, суд виходить з наступного.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

В обґрунтування своїх вимог позивач просила суд допитати свідків.

Свідок ОСОБА_6, яка має дружні стосунки з позивачкою з 1999 року, в судовому засіданні пояснила, що з померлим познайомилась в 1999 році. Позивач та померлий жили разом з 1999 року по АДРЕСА_2. У померлого була власна квартира, яка була в непригодному до проживання стані. Після затоплення квартири померлого в ній було зроблено ремонт, яким займалася позивач. За ремонт сплачувала позивач, оскільки померлий не працював. В 2001 році позивач разом з померлим придбали автомобіль. Вона особисто давала в борг 1500 доларів США на покупку автомобіля. Борг їй повернула особисто позивач.

Свідок ОСОБА_7, який перебуває в дружніх стосунках з позивачкою з 2006 року, в судовому засіданні пояснила, що померлий разом з позивачкою проживали в її квартирі по АДРЕСА_2. З померлим дуже часто ходила на рибалку. Останнім часом ОСОБА_3 хворів, доглядала за ним позивач. Приблизно в 2000 році вона була в квартирі померлого, яка була в занедбаному стані. В 2012 році вона почали робити ремонт в квартирі померлого. Ремонтом займалась лише позивач, вона його оплачувала, оскільки померлий не працював і пенсії не отримував. Сестра померлого ніколи йому не допомагала. Автомобіль Ауді-100 сірого кольору був придбаний до їх знайомства, але померлий говорив, що автомобіль йому купила позивач.

Свідок ОСОБА_4, знайомий з позивачем з 1999 року, а після смерті ОСОБА_3 з позивачкою не спілкується. Померлого знав з 1988 року, разом працювали на заводі, дружили, ходили разом на рибалку. В 1999 році він познайомив позивачку з померлим, після чого вони почали жили однією сім»єю як чоловік та дружина. Ремонт в квартирі був зроблений силами та грошима позивача. Зі слів померлого знає, що автомобіль йому придбала позивачка.

Свідок ОСОБА_8 та ОСОБА_9, були знайомі з померли, але по суті справи нічого не пояснили.

Свідок ОСОБА_10, дочка відповідача в судовому засіданні пояснила, що її дядя працював на Крайній Півночі з осені по літо. Коли він приїздив до Києва, то жив у них з мамою в квартирі на АДРЕСА_3. З нею ніколи на обговорював своїх жінок.

Свідок ОСОБА_11, яка знаходиться з 1999 року з відповідачем в дружніх стосунках, в судовому засіданні пояснила. З померлим вона спілкувалась на сімейних святах. Дуже часто бачила померлого в квартирі його сестрі, хоча у нього була власна квартира.

Крім цього, в якості доказів проживання однією сім»єю позивачем також до матеріалів справи додано ряд письмових доказів, а саме: заява від ОСОБА_1, до ЖЕД-202, що з нею в її квартирі проживає ОСОБА_3 (т.1 а.с.12).; копія конверту та копія сторінки особистої переписки (т.1 а.с.15); копія медичної картки ОСОБА_3.(т.1 а.с.16-20); копія довіреності від 01.09.2008 року (т.1 а.с.21); довідка з місця роботи ОСОБА_3 (т.1 а.с.22); відповідь на адвокатський запит від голови кооперативу «Весна-2» (т.1 а.с.23); копія трудової книжки ОСОБА_3 (т.1 а.с.24-26); копія свідоцтва про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_1 (т.1 а.с.27); копія свідоцтва платника єдиного податку (т.1 а.с.28); копія трудової книжки ОСОБА_1 (т.1 а.с.30-31); копія договору на виконання будівельних робіт (т.1 а.с.32-33); копію інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.34-39); товарний чек, накладна, акт-наряд (т.1 а.с.40-41); комерційне предложеніе № 149(т.1 а.с.42); акт приймання -передачі виконаних робіт до договору про виконання робіт від 29.05.2009 року (т.1 а.с.43); копія конверту (т.1 а.с.44); договір підряду на встановлення лічильників на воду ( т.1 а.с.46); копія угоди купівлі-продажу автомобіля (т.1 а.с.48); копія реєстраційного посвідчення (т.1 а.с.49); додаток до договору- замовлення (т.1 а.с.51). Всі ці докази жодним чином не підтверджують факту сумісного проживання померлого та позивача однією сім»єю.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Тобто, поняття сім'ї дається через формулювання її ознак, головною з яких є наявність між її членами взаємних прав та обов'язків, що зумовлені їхнім спільним проживанням.

ППВС України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», пунктом 20 роз»яснено, що при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ним склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

З врахуванням показів свідків, письмових доказів по справі, суд вважає не доведеним факт спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 01.09.2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Що стосується визнання за ОСОБА_1 на 1/2 частину автомобіля Ауді-100, то слід зазначити наступне. Автомобіль був придбаний в 2001 році, тобто в той період часу, за якій факт сумісного проживання встановлений не може бути в силу закону, а тому дане майно не є спільною сумісною власністю подружжя, що позбавляє можливості визнати за позивачем право власності. і не може бути визнано автомобіль сумісним майном подружжя.

Що стосується визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 оскільки по-перше, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем в ході розгляду справи факту спільного проживання як чоловіка та жінки між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а по-друге, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що квартира померлого за час сумісного проживання істотно збільшилась у вартості внаслідок затрат ОСОБА_1

Відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України може бути застосована лише, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Саме про таке застосування норм статей 57, 60 СК України зазначено в постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року, 25 листопада 2015 року та 16 грудня 2015 року.

В За змістом положень ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи належність, допустимість та достовірність окремо кожного доказу, дослідженого під час розгляду справи судом, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, про те, що докази, наявні у матеріалах цивільної справи та досліджені судом під час розгляду справи у свої сукупності не доводять та не є достатніми для висновку про те, що у період з 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 між ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_3 склалися та існували усталені відносини, що притаманні подружжю. При цьому, суд зазначає, що при встановленні обставин наявності чи відсутності між позивачем та померлим усталених відносин, притаманних подружжю, опиратись виключно на покази свідків, які є друзями позивача, не є можливим.

В частині позовної вимоги щодо зміну черговості одержання спадщину, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом настпуних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкодкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік тіжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Вимога про зміну одержання спадщини є похідною від вимоги про встановлення факту сумісного проживання. А тому, оскільки суд дійшов висновку про недоведеність позивачем в ході розгляду справи факту спільного проживання як чоловіка та жінки між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, тому ОСОБА_1 не отримала права на спадкування як спадкоємець четвертої черги, а тому, як наслідок, підстав для зміни черговості немає.

Відповідно до ч.4 ст. 88 ЦПК України, питання розподілу судових витрат судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 21, 57, 60, 74 СК України, ст. 1259 ЦК України, ППВС України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 179, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа Головне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту проживання однією сім»єю як дружини та чоловіка, які проживали однією сім»єю не менше як п»ять років до часу відкриття спадщини, визнання права власності та зміну черговості права на спадкування відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н.О.Яровенко