АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1860/17 Доповідач: Сащенко І.С.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Костенко Т.М., Довгаль А.П.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни на рішення Київського районного суду міста Харкова від 23 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» про визнання недійсним кредитного договору,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Комерційний Банк «Надра» про визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування позову посилався на те, що 01 липня 2008 року між ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ КБ «Надра» в особі відділення № 20 в місті Харкові укладено кредитний договір № 6/4/20/2008/840-К/2253, згідно умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 75793,76 доларів США на строк кредитування до 30.06.2028 року із сплатою процентів за користування кредитом 14,49 % річних. При цьому, позивач вказує, що вищевказаний договір укладений з порушенням вимог діючого законодавства України, а подальше його використання завдає значних матеріальних збитків.

Посилаючись на вказані обставини, просив визнати порушеним право ОСОБА_1, як споживача фінансових послуг банку, та недійсним кредитний договір №6/4/20/2008/840-К/2253.

У судове засідання сторони не з'явились.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 23 грудня 2016 року позовну заяву задоволено частково, постановлено визнати пункти 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3., 3.3.4, 3.4, 3.5, 4.3.3 кредитного договору № 6/4/20/2008/840-К/2253 від 01 липня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ «КБ «Надра» - недійсними.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І. О. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд безпідставно застосував до вказаних правовідносин Закон України «Про захист прав споживачів». Крім того, висновок судової економічної експертизи №8779 від 21.10.2016 року не може бути прийнятий судом, як належний доказ, оскільки методика, застосована експертом при складенні висновку не відповідає умовам договору.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, знаходить скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 частково, суд першої інстанції виходив із того, що пункти 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3., 3.3.4, 3.4, 3.5, 4.3.3 кредитного договору № 6/4/20/2008/840-К/2253 від 01 липня 2008, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Комерційний банк «Надра» суперечать принципу добросовісності, чим порушують права позивача, як споживача фінансових послуг. В іншій частині кредитний договір відповідає вимогам закону.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Встановлено, що 01.07.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Надра» в особі відділення № 20 в місті Харкові укладено кредитний договір № 6/4/20/2008/840-К/2253, згідно умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 75793,76 доларів США строком до 30.06.2028 року із сплатою процентів за користування кредитом 14,49 % річних за програмою «Перше житло». Згідно п.3.3.1 договору щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 981, 88 доларів США (а.с.7-9)

За положеннями ст.627, ч.1 ст.628 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

За положеннями ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Згідно висновку судової економічної експертизи фінансово-кредитних операцій Кредитного договору № 6/4/20/2008/840-К/2253 від 01.07.2008 року № 8779 від 21.10.2016 року в обсязі наданих матеріалів, розраховані відповідно до вимог Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007 №168, згідно з умовами кредитного договору №6/4/35/2008/840-К/2253 від 01.07.2008, показники сукупної вартості кредиту за весь строк кредитування становлять: реальна процентна ставка - 17,18%; абсолютне значення подорожчання кредиту - 169035,36 дол. США.

Розмір щомісячного ануїтетного платежу (по тілу кредиту та відсотках), розрахований виходячи з умов кредитування (сума кредиту, відсоткова ставка, строк кредитування), визначених кредитним договором №6/4/35/2008/840-К/2253 від 01.07.2008, становить 969,60 дол. США.

Розрахований відповідно до умов кредитування (сума кредиту, відсоткова ставка, строк кредитування) щомісячний ануїтетний платіж, не відповідає розміру щомісячного платежу, зазначеному у п.3.3.1кредитного договору №6/4/35/2008/840-К/2253 від 01.07.2008 року (а.с. 143-153)

Частиною першою ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність умов договору вимогам ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, всупереч п 3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банком не надано споживачу графіка платежів із зазначенням сум погашення основного боргу, відсотків за користування кредитом та інших супутніх послуг чи фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом, і такий графік між сторонами не підписувався.

Посилання представника банку на те, що Закон України «Про захист прав споживачів» не може бути застосований до вказаних правовідносин, оскільки цим законом регулюються відносини що укладення договору, а не його виконання, судовою колегією не приймається.

Згідно роз'яснень, які містяться у рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011, положення п. п. 22, 23 ст.1,ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Безпідставним є і посилання на сумнівність методики, якою керувався експерт під час складання висновку № 8779 від 21.10.2016 року.

У вищевказаному висновку наголошено, що в обсязі наданих матеріалів, підтвердити відповідність методу нарахування банком процентів за кредитним договором №6/4/2008/840-К/2253 від 01.07.2008 вимогам Положення про кредитування банку ПАТ КБ «Надра» не надається за можливе, у зв'язку з тим, що надане на дослідження положення про кредитування ВАТ КБ «Надра» не містить детального порядку та визначення методів нарахування процентів за кредитними договорами.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Згідно ч.2 ст.59 ЦК України обставини по справі, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Клопотання про проведення додаткової чи повторної експертизи відповідачем не зхаявлялось.

Належних та допустимих доказів, які б спростовували вимоги позивача та висновки експерта, банком не надано.

За таких обставин рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, а лише зводяться до переоцінки доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суду відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 301, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 312, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни- відхилити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 23 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді