Провадження № 2/234/4267/17
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2017 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

у складі судді Михальченко А.О.

секретар Вербовецька Д.В.

за участю

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краматорську Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні ним, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні ним, стягнення моральної шкоди в обгрунтування якого зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі у період з 09.11.2001р. по 08.08.2016р. Після розірвання шлюбу між нею та відповідачем виник спір щодо поділу спільного майна подружжя. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 23.03.2017р. спір було вирішено та визнано право власності за кожним на ? частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 08.06.2017р. рішенням Краматорського міського суду Донецької області залишено без змін.

Однак, незважаючи на те, що вона є власником ? частки квартири, відповідач добровільно не пускає її з дітьми до квартири де залишились та знаходяться її особисті речі та речі дітей. Крім того, на вхідні двері квартири відповідач встановив нові замки, від яких у неї немає ключів, що створює для неї перешкоди у користуванні квартирою. Також ОСОБА_2 відмовляється добровільно встановити порядок користування квартирою.

Крім того зазначила, що з липня 2016 року вимушена винаймати квартиру для проживання з дітьми.

Зазначені дії відповідача призвели до значних стресів та моральних страждань її та дітей. Хід життя дуже порушився. Вважає, що їй завдана моральна шкода, яку вона оцінює в 20 000 грн.

Враховуючи викладене просила суд вселити її з дітьми до квартири АДРЕСА_1; встановити порядок користування квартирою, закріпивши за нею право користування кімнатами: залою та спальнею, згідно технічного плану квартири; зобов'язати відповідача надати їй ключі від квартири; стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. 00 коп. та судові витрати.

У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та додатково пояснила, що в липні 2016 року відповідач самовільно зібрав усі її речі та виніс їх з квартири у під'їзд. Декілька разів вона намагалася вселитися у квартиру, але марно, у зв'язку з чим вона викликала поліцію. Відповідач змінив замки на вхідних дверях та перестав впускати її до квартири. Крім того, зазначила, що квартира є трикімнатною, що дозволяє виділити у її та дітей користування дві маленькі кімнати, а велику залишити у користуванні відповідача. Щодо завданої моральної шкоди зазначила, що через наявну конфліктну ситуацію з відповідачем відчуває постійний стрес та дуже нервує. На задоволенні позову наполягала.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Пояснив суду, що дійсно у липні 2016 року зібрав речі позивачки та виставив їх з квартири, але дитячі речі залишились у квартирі і він жодним чином не перешкоджає проживанню дітей у квартирі. Крім того пояснив, що змінив вхідні замки у квартирі. Щодо викликів поліції пояснив, що позивачка неодноразово приходила до нього та у стані алкогольного сп'яніння влаштовувала сварки, а потім викликала поліцію. У задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Свідок ОСОБА_3 показала суду, що є подругою ОСОБА_1 Зі слів останньої їй відомо, що після розлучення з ОСОБА_2 він вигнав її з дітьми з квартири АДРЕСА_1. Наталія з дітьми мешкають в орендованій квартирі.

Свідок ОСОБА_4 показав суду, що є батьком позивачки. Вже більше року донька орендує квартиру, так як її колишній чоловік вигнав її з дітьми з квартири та змінив замки. Також показав, що допомагав донці вивозити речі з квартири, де вона раніше мешкала з чоловіком. На цей час відповідач продовжує створювати ОСОБА_1 перешкоди у вселенні до квартири.

Свідок ОСОБА_5 показала суду, що є матір'ю ОСОБА_2. Син мешкає у квартирі АДРЕСА_1. Мешкає сам. Приблизно рік тому син розлучився з ОСОБА_1, так як вона забрала в нього гроші та усі цінні речі. В березні 2016 року ОСОБА_1 прийшла до неї у стані алкогольного сп'яніння у першій годині ночі, викликала поліцію. Причини через які ОСОБА_2 не пускає ОСОБА_1 до квартири їй невідомі. Підтвердила факт заміни замків на вхідних дверях.

Свідок ОСОБА_6 показала суду, що мешкає у квартирі АДРЕСА_2 та є сусідкою ОСОБА_2. Літом 2016 року вона бачила, як ОСОБА_1 виходила з під'їзду з речами. На цей час їй відомо, що ОСОБА_2 мешкає у квартирі сам.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, дослідивши надані докази, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

08 серпня 2016 року рішенням Краматорського міського суду Донецької області по справі №234/6743/16-ц розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.11)

Від даного шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають двох дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1., та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.9-10)

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 23.03.2017р. квартира АДРЕСА_1 визнана об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Цим же рішенням за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано право власності за кожним на ? частину трикімнатної кварти АДРЕСА_1. (а.с.21-22)

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 08.06.2017р. рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23.03.2017р. залишено без змін. (а.с.12-16)

Приписами ст.316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. (ст.328 ЦК України)

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності суд вбачає, що 26.06.2017р. ОСОБА_1 зареєструвала своє право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1. (а.с.17)

Відповідно до ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України власник будинку (частини будинку) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1, між нею та відповідачем склались неприязні відносини, останній створив їй перешкоди в користуванні квартирою, у зв'язку з чим вона була вимушена в липні 2016 року з'їхати разом з дітьми з квартири та звертатися до правоохоронних органів, що мало місце в січні, березні та липні 2016 року. (а. с. 37-38).

Відповідач ОСОБА_2 також у своїх поясненнях не заперечував факт неприязних стосунків з позивачкою.

Зазначені пояснення позивача та відповідача також підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_5

Крім того, в судовому засіданні 29 серпня 2017 року, про що свідчить запис фіксування судового засідання технічними засобами, відповідач, не спростував факт відсутності ключів від спірної квартири у позивача, заявив, що дійсно влітку 2016 року змінив замок на вхідних дверях до квартири, але комплект нових ключів позивачу не передав.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2, створює перешкоди позивачу ОСОБА_1 у користуванні житловою площею в належній їй на праві власності 1/2 частки квартири, та вважає необхідним задовольнити її позов про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення її разом з неповнолітніми дітьми - ОСОБА_8, ОСОБА_8, у квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача надати ОСОБА_1 ключі від квартири.

Щодо позовних вимог в частині встановлення порядку користування квартирою суд зазначає наступне.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Отже, у зв'язку з тим, що кожному учаснику спільної власності належить обмежене право власності на спільну річ, змістом внутрішніх правовідносин спільної власності є право і обов'язок кожного співвласника узгоджувати свою поведінку щодо користування спільним майном з іншим власником.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками трикімнатної квартири АДРЕСА_1. Кожному з них належить по ? частки у зазначеній квартирі. (а. с. 17, 33)

З технічного паспорту на зазначену квартиру суд вбачає, що вона складається з трьох ізольованих кімнат, площею 11,4 кв.м., 10,0 кв.м., 16,8 кв.м. відповідно. Загальна площа квартири складає - 63,3 кв.м., житлова площа - 38,2 кв.м. (а. с. 49-50). На кожного із співвласників припадає частка, яка складає 31,65 кв.м. загальної площі та 19,1 кв.м. житлової площі.

Згідно із ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20 (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року № 15) роз'яснено судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідно технічного паспорту спірна квартира розташована в багатоквартирному поверховому будинку, а тому виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири, технічно не можливо.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи з цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники у здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Згідно ст.155 ЖК України власника квартири не може бути позбавлено права користування жилим приміщенням крім випадків, передбачених законом.

У відповідності до ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Судом встановлено, що між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не має домовленості відносно порядку володіння та користування жилим приміщення у спірній квартирі, відповідно до їх часток у спільній власності.

Позивач просить суд визначити порядок користування квартирою з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей, шляхом надання їй в користування окремих кімнат, жилою площею 11,4 кв.м. з виходом на лоджію та 10,0 кв.м., відповідачу ОСОБА_2 - окрему кімнату, жилою площею 16,8 кв.м., підсобні та службові приміщення залишити в їх спільному користуванні.

Відповідач навпаки просив суд відмовити у задоволенні цих позовних вимог, але зазначив, що проти проживання у квартирі дітей не заперечує.

За наведених обставин, порядок користування квартирою, запропонований позивачем, суд визначає, так як виходячи з частки житлової площі, яка припадає на кожного в спірний квартирі, а саме: 38,2:2=19,1 кв.м., то надання в користування позивачу з неповнолітніми дітьми, які не є співвласниками, окремих кімнат, жилою площею 10,0 кв.м. та 11,4 кв.м. з виходом на лоджію не погіршить права відповідача, якому виділяється окрема кімната, жилою площею 16,8 кв.м.. Саме такий порядок відповідає вимогам законодавства.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у частині встановлення порядку користування квартирою підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає, що вони не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Згідно із ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Суд приходить до висновку, що позивачка звертаючись до суду з вимогою про стягнення моральної шкоди зазначила, що у зв'язку з тим, що відповідач вигнав її з дітьми з квартири вона відчуває моральні страждання. Так, дії відповідач призвели до значних стресів та до порушення ходу її життя.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. ст. 58,59 ЦПК України докази повинні бути належними і допустимими.

ОСОБА_1 не надано суду належних доказів на підтвердження її вимог про відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин не підлягають задоволенню її вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду сплачено мінімальний судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп. (а. с. 1). Позов задоволено частково. Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір у розмірі 320 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні ним, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3., у квартиру АДРЕСА_1 разом з неповнолітніми дітьми - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1., та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1:

-виділити в користування ОСОБА_1 разом з неповнолітніми дітьми - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1., та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. житлову кімнату, площею 11,40 кв.м., з лоджією, площею 2,10 кв.м. та житлову кімнату, площею 10,00 кв.м.;

-житлову кімнату, площею 16,8 кв.м. залишити у користуванні ОСОБА_2;

-кухню, площею 8,4 кв.м., ванну кімнату, площею 2,70 кв.м., туалет, площею 1,00 кв.м., коридор, площею 9,70 кв.м., комору, площею 1,2 кв.м. залишити в загальному користуванні ОСОБА_1 з неповнолітніми дітьми - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1., ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. та ОСОБА_2.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_2 надати їй ключи від квартири.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, витрати по сплаті судового збору у сумі 320 грн. 00 коп. (триста двадцять грн. 00 коп.)

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Донецької області через Краматорський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення складене в одному екземплярі в нарадчій кімнаті.

Суддя: