Справа № 372/2295/15-ц
У Х В А Л А

іменем України

17 жовтня 2017 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Бадьорій Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії та постанову державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

Скаржниця ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просить визнати дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 щодо винесення постанови про стягнення судового збору неправомірними та скасувати її, оскільки державний виконавець виніс дану постанову протиправно і безпідставно.

Представник скаржниці ОСОБА_3 в судовому засіданні подану скаргу підтримав, посилаючись на відсутність підстав для винесення постанови про стягнення виконавчого збору з огляду на те, що стягнення за виконавчим документом не проводились.

Державний виконавець Зеленевич О.В. в судовому засіданні проти скарги заперечив, посилаючись на правомірність дій та постанови державного виконавця.

Представники ПАТ «Єврогазбанк» та ТОВ «Вітас» в судове засідання не зявились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, причин неявки не повідомили.

Вислухавши представника скаржника, державного виконавця, перевіривши матеріали справи, суд вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 383 ЦПК України та ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" (у чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції) встановлено, що учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи, що свідчить про належність скаржника, яка є боржником у виконавчому провадженні.

Статтею 387 ЦПК України встановлено, що за результатами скарги суд постановляє ухвалу, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до вимог ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі рішення); виконання рішень, як передбачає ст.2 згаданого Закону, покладено на державну виконавчу службу.

Згідно ст. 385 ЦПК України вбачається, що скарга може бути подана до суду у десятиденний строк з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Відповідно до ч.2 ст. 72 ЦПК України документи подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що її подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строків.

Оскільки матеріали справи не місять доказів своєчасного вручення скаржникові оскаржуваної постанови, суд приймає до уваги посилання скаржниці на те, що копія такої постанови була отримана нею по пошті 23.05.2017 року, тому вважав можливим поновити їй строки оскарження, оскільки причини пропуску цього строку є поважними.

Під час розгляду справи встановлено, що 27 липня 2015 року Обухівським районним судом було прийнято рішення в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» до ОСОБА_1, третя особа ТОВ «Вітас» про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким було задоволено позовні вимоги та в рахунок погашення боргу звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме житлові будинки, що розташовані по вул. Конюша с. Конюша Обухівського району Київської області та належать на праві власності відповідачеві та встановлено спосіб реалізації вказаного майна. Дане рішення набрало законної сили.

15 вересня 2015 року на виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист.

08 жовтня 2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч.1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

16 травня 2017 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 в межах виконавчого провадження ВП № 49046553 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у звязку із поданням відповідної заяви стягувачем.

У відповідності до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

16 травня 2017 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 6 681 769,35 грн. на підставі ст.ст.3,27,40 Закону України "Про виконавче провадження".

Судом встановлено, що фактично будь-які кошти в межах вказаного виконавчого провадження не стягнуті, будь-яке майно стягувачеві не передавалось, кошти стягувачеві не повертались і не сплачувались.

При вирішенні справи слід врахувати положення п. 7 постанови №6 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 07 лютого 2014 року за яким, відповідно до статей 28, 41, 89 Закону про виконавче провадження при визначених умовах у разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виносить постанови про стягнення виконавчого збору, про накладення штрафу та про стягнення витрат, пов'язаних із організацією та проведенням виконавчих дій.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону про виконавче провадження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. У зв'язку із цим справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.

При перегляді в апеляційному порядку раніше прийнятої в іншому складі суду ухвали у цій же справі суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що вимоги скарги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства за встановленою ст.ст.383-387 ЦПК України процедурою, тому суд першої інстанції при новому розгляді справи повинен врахувати висновки суду вищестоячої інстанції у цій же справі, викладені в ухвалі Апеляційного суду Київської області від 03 серпня 2017 року.

Враховуючи викладене вище, з наявних матеріалів справи не вбачається порушення державним виконавцем чи іншою посадовою особою державної виконавчої служби прав, свобод чи законних інтересів скаржника при винесені оскаржуваної постанови, які б підлягали судовому захисту у обраний скаржницею спосіб.

За таких обставин, у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст. 383, 387 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в пятиденний строк з дня винесення ухвали, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення ухвали з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя М.В.Кравченко