АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/463/16-ц
Провадження № 22-ц/792/505/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Пастощука М.М., Янчук Т.О.,

секретар Шевчук Ю.Г.,

з участю представника позивача-відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором і зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 січня 2017 року,

встановила:

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ПАТ «УкрСиббанк» зазначило, що 15 травня 2008 року сторони уклали договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого ОСОБА_2 одержав у позивача кредит у розмірі 20 000 доларів США на строк до 14 травня 2018 року під 14% річних. Відповідач зобов'язався повернути банку кредит і сплатити йому проценти за користування кредитними коштами щомісячними платежами, натомість, ОСОБА_2 не виконує зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого позивач висунув останньому вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату нарахованих процентів. Станом на 15 грудня 2015 року виникла заборгованість, яка складається з 8 044 доларів 45 центів США неповернутого кредиту, 1 197 доларів 15 центів США процентів, 12 400 грн 39 коп. пені за прострочення повернення кредиту, 5 000 грн 93 коп. пені за прострочення сплати процентів, однак відповідач відмовляється сплатити банку ці кошти.

За таких обставин ПАТ «УкрСиббанк» просило суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 9 241 долар 60 центів США і 17 401 грн 32 коп. заборгованості за кредитним договором.

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним.

ОСОБА_2 зазначив, що 15 травня 2008 року сторони уклали кредитний договір, який включає несправедливі умови, а при його укладенні ПАТ «УкрСиббанк» не довів позивачеві інформацію про основні умови кредитування та валютні ризики. Оспорюваний правочин не відповідає вимогам Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-ХІІ), вчинений ним під впливом обману та є недійсним в силу ст. 230 ЦК України.

Отже ОСОБА_2 просив суд визнати договір про надання споживчого кредиту № 0 від 15 травня 2008 року, укладений між ним і ПАТ «УкрСиббанк», недійсним.

Ці позови прийняті судом до спільного розгляду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 січня 2017 року первісний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 9 241 долар 60 центів США заборгованості по кредиту та 17 401 грн 32 коп. пені. В зустрічному позові відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд виходив з того, що укладений між ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 кредитний договір відповідає вимогам закону та внутрішній волі сторін, а останній не виконав зобов'язання за цим договором, внаслідок чого з нього на користь банку підлягає стягненню вказана заборгованість.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у первісному позові відмовити, а його зустрічні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, представник ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_1 зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідач-позивач ОСОБА_2, який у встановленому порядку оповіщений про час і місце судового засідання, до апеляційного суду не з'явився. Від ОСОБА_2 до апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Заслухавши учасника процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що 15 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який в подальшому змінив свою назву на ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого останній одержав у банку кредит на споживчі потреби в сумі 20 000 доларів США на строк до 14 травня 2018 року під 14% річних.

ОСОБА_2 зобов'язався повернути ПАТ «УкрСиббанк» кредит і сплатити йому проценти за користування кредитними коштами щомісячними платежами згідно графіка погашення кредиту.

У п.п. 3.1.3, 6.1, 6.2 кредитного договору сторони встановили, що кредитор має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати процентів, змінивши при цьому термін повернення кредиту та плати за кредит у сторону зменшення, в разі порушення останнім умов договору. При цьому банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення кредиту та сплати процентів шляхом направлення йому відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою позичальника. Цей термін вважається таким, що настав з 32 календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту, якщо останній не усунув зазначених кредитором порушень зобов'язань протягом 31 календарного дня з дати одержання позичальником вказаного повідомлення (вимоги) банку.

Також сторони домовилися, що за порушення позичальником термінів погашення грошових зобов'язань за договором, зокрема, термінів повернення кредиту та/або сплати процентів, він сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквівалент) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування пені (п. 4.1 кредитного договору).

З грудня 2014 року ОСОБА_2 не виконує належним чином обов'язки за кредитним договором.

Станом на 15 грудня 2015 року заборгованість за кредитним договором склала 9 241 долар 60 центів США, з яких 8 044 долари 45 центів США неповернутого кредиту, 1 197 доларів 15 центів США процентів. Також банком нараховано 17 401 грн 32 коп. пені.

9 липня 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» направило ОСОБА_2 письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, яку останній одержав 16 липня 2015 року. ОСОБА_2 не усунув порушення грошового зобов'язання, отже, термін повернення кредиту настав 18 серпня 2015 року.

Зазначені обставини визнані сторонами, підтверджуються наявними у справі письмовими доказами та висновком судово-економічної експертизи.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону № 1023-ХІІ (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаних повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року № 2664-ІІІ (далі - Закон № 2664-ІІІ).

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Закону № 2664-ІІІ (в редакції на час виникнення спірних відносин) фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб'єктами підприємницької діяльності на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб'єкта підприємницької діяльності; 3) прізвище, ім'я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Із ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону № 1023-ХІІ слідує, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Частинами 1, 3 статті 203 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначення. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що укладений ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 кредитний договір містить встановлені законом реквізити, а сторони в письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов, які визначають суть кредитних правовідносин. Перед укладенням договору банк надав ОСОБА_2 усю інформацію, визначну ст. 11 Закону № 1023-ХІІ.

При цьому у справі відсутні докази того, що банк включив до кредитного договору несправедливі умови та ввів ОСОБА_2 в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а останній уклав цей правочин під впливом обману.

Посилання ОСОБА_2 на невідповідність кредитного договору вимогам Закону № 1023-ХІІ та наявність дефекту волі, що мав місце під час укладення ним кредитного договору, не відповідають фактичним обставинам справи.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно керувався тим, що зустрічний позов ОСОБА_2 є необґрунтованим.

В силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Як передбачено ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ОСОБА_2 не виконав грошового зобов'язання за кредитним договором, унаслідок чого ПАТ «УкрСиббанк» вправі вимагати від нього повернення кредиту, сплати процентів і пені.

Доводи ОСОБА_2 щодо неправильності обчислення заборгованості за кредитним договором не ґрунтуються на фактичних матеріалах справи.

Умови кредитно договору (а.с. 5-14, 49, 52-56), виписка по рахунку (а.с. 119-144) і розрахунок заборгованості (а.с. 15-26) є зрозумілими та достатніми для висновку, що ОСОБА_2 не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, унаслідок чого виникла вищевказана заборгованість.

Згідно висновку судово-економічної експертизи № 6551/16-26 від 22 грудня 2016 року (а.с. 184-203) наявний розрахунок заборгованості за кредитним договором № 0 від 15 травня 2008 року, сплати відсотків та інших платежів відповідає умовам укладеного договору.

ОСОБА_2 не спростував названі докази щодо розміру заборгованості за кредитним договором.

Економічний аналіз розрахунку заборгованості та нарахування відсотків по договору про надання споживчого кредиту № 0 від 15 травня 2008 року, який 26 лютого 2016 року був складений приватним підприємством «ПрофБухСервіс» (а.с. 116), є неналежним доказом.

Цей аналіз не ґрунтується на умовах укладеного сторонами кредитного договору та фактичних обставинах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду з клопотанням про призначення судово-економічної експертизи, ОСОБА_2 поставив перед експертом частину питань, які потребували правової оцінки. Суд першої інстанції правильно визначив кількість і зміст питань, за яким мала бути проведена експертиза, та правомірно відхилив клопотання ОСОБА_2 про призначення повторної експертизи.

Твердження ОСОБА_2 про порушення судом норм процесуального права при вирішенні питання про призначення експертизи суперечать закону.

Як передбачено ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Розмір пені, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь банку, склав 17 401 грн 32 коп. Він значно менший розміру заборгованості за основним зобов'язанням, на яку нарахована неустойка (еквівалент - 220 057 грн 47 коп.).

Отже у суду першої інстанції були відсутні підстави для зменшення розміру неустойки.

Не спростовують висновків суду й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Ухвалою апеляційного суду від 23 лютого 2017 року відстрочено сплату ОСОБА_2 2 000 грн судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення апеляційним судом судового рішення у справі. Цю суму слід стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 січня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави (отримувач: УК у м. Хмельницькому (22030101), код отримувача (ЄДРПОУ) 38045529, р/р 0002 в ГУДКСУ у Хмельницькій області, МФО 815013; призначення платежу: судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050), код класифікації доходів 22030101) 2 000 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ О.І. Ярмолюк

Судді: /підпис/ М.М. Пастощук

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Салоїд Н.М.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 27