У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Шимківа С.С., Григоренка М.П.

секретар судового засідання: Москалик Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на рішення Рівненського міського суду від 6 квітня 2017року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 6 квітня 2017року стягнуто з ПАТ «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 3700,77грн. майнової шкоди та судові витрати по справі у розмірі 1000грн.

Вирішено питання розподілу судового збору.

В поданій на вказане рішення апеляційній скарзі відповідач покликається на його незаконність через порушення норм ст.ст.2,22,29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначає, що згідно чинного законодавства страховик відшкодовує оцінену шкоду, тобто вартість відновлюваного ремонту автомобіля з урахуванням зносу, визначену Звітом суб'єкта оціночної діяльності про визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу, складеного згідно ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Вказує, що відповідно до вимог чинного законодавства страхова компанія замовила проведення оцінки матеріально збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля позивачки і на підставі нього здійснила останній виплату у розмірі 3432,73грн.

Вважає, що ОСОБА_1 має право вимагати від особи, винної у заподіянні збитку відшкодування різниці між страховою виплатою і фактичним розміром шкоди.

Також покликається на безпідставне стягнення з них витрат по оплаті правової допомоги та відкриття провадження у даній справі з порушенням норм ЦПК України через відсутність оплати судового збору при поданні позовної заяви. Просить рішення суду першої інстанції скасувати, в позові відмовити. Стягнути з позивачки понесені витрати по оплаті судового збору.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована на підставі укладеного між ним та ПрАТ «Страхова група «ТАС» поліса, згідно з яким передбачено ліміт відповідальності у зв'язку із заподіянням шкоди майну в розмірі 100 000 грн., що у свою чергу повністю покриває заявлену до стягнення суму страхового відшкодування, підстави для зменшення розміру страхової виплати у відповідача відсутні.

Відмовляючи у стягненні моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із недоведеності спричинення позивачці такої шкоди.

Такий висновок суду ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу належить автомобіль марки «Land Rover» (реєстраційний номер НОМЕР_1).

2 серпня 2016 року по вул. Шевченка,126 в м.Луцьку з вини подія транспортного засобу «Шевроле Лачетті», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 відбулася ДТП за участю автомобіль марки «Land Rover», внаслідок якого автомобіль позивачки отримав механічні ушкодження.

ОСОБА_2 відповідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застрахував свою цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «Страхова група «ТАС». Ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну становить 100 000грн., франшиза-0.

Автомобіль позивачкою відремонтовано на сертифікованому СТО.

Відповідно до акту виконаних робіт №АК 00026533 від 5.08.2016року та рахунку-фактури №АК 00029163 від 19 серпня 2016 року виданих ТзОВ «Автоконцепт» вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Land Rover» складає 7133,5грн. з ПДВ.

22 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «Страхова група «ТАС» із заявою про страхове відшкодування у розмірі 7133,5грн.(а.с.10)

Відповідно до Звіту №89-D/23/4 про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Land Rover», державний номерний знак НОМЕР_1, від 7 вересня 2016 року, складеного оцінювачем ОСОБА_3 за замовленням ПрАТ «Страхова група «ТАС», вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу становить 3432,72грн. з ПДВ. (а. с. 24-28).

ПрАТ «Страхова група «ТАС» виплачено страхове відшкодування саме у розмірі 3432,72грн. з ПДВ.

Пред'являючи позов, ОСОБА_1 посилалася на те, що страхове відшкодування не покрило витрати на відновлювальний ремонт автомобіля, які складають 7 133грн. 50 коп., а відповідач відмовляється добровільно відшкодувати ці збитки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею ст. 3 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У пункті 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третіх осіб.

Частиною 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Незважаючи на встановлений в полісі страхування розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, який становить 100000 грн., «Страхова група «ТАС» виплатило позивачу лише 3432,72грн.

Враховуючи вищезазначені норми права, ліміт відповідальності встановлений в полісі страхування за заподіяну майну шкоду в сумі 100000 грн. та часткову оплату страхового відшкодування, суд, з урахуванням норм п.36.2. ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав у відповідача для зменшення суми страхового відшкодування та стягнув з нього недоплачені кошти, з чим погоджується судова колегія.

Покликання скарги щодо відсутності підстав для стягнення недоплаченого страхового відшкодування, що стверджується Звітом про вартість матеріального збитку №89-D/23/4, здійсненого оцінювачем колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до п.4.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 у звіті (акті) або висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку КТЗ зазначаються, зокрема відомості про виявлені під час огляду дефекти, пошкодження, а також обґрунтування засобів і обсягу відновлювальних робіт з їх усунення чи інших способів урахування дефектів.

Так, із звіту вбачається, що оцінка проведена оцінювачем ОСОБА_3 26 серпня 2016року після проведення ремонту позивачкою, тобто транспортний засіб експертом не оглядався, що суперечить Методиці, він проводився на підставі матеріалів наданих відповідачем, що стверджується п.3 розділу 4 «Письмова заява оцінювача», і в ньому відсутні відомості про виявлені під час огляду дефекти, пошкодження.

Покликання апеляційної скарги на те, що страхове відшкодування компанією визначено на підставі витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом автомобіля з урахуванням зносу є безпідставними, оскільки із звіту №89-D/23/4 вбачається, що коефіцієнт фізичного зносу становить нуль, і розмір матеріального збитку, визначеного оцінювачем складався із вартості ремонтно-відновлювальних робіт та вартості необхідних для ремонту матеріалів.

Доводи скарги про те, що якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі ст. 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика, не заслуговують на увагу, оскільки обставини, пов'язані із застосуванням ст. 1194 ЦК України, не були предметом даного спору.

Доводи скарги про те, що стягнутий судом першої інстанції розмір правової допомоги не відповідає вимогам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

У ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Так, представником ОСОБА_1 - адвокатом Столяром М.В. надано акт виконаних робіт (а. с. 45).

Згідно з журналом судового засідання від 6 квітня 2017 року адвокат Столяр М.В. приймав участь у судовому засіданні з 12 год. 01 хв. до 12 год. 39 хв., тобто 38 хв., що із розрахунку 1280 грн. за 1 годину за надання правової допомоги становить 810,67грн. (3200 грн. х 40% : 60 х 38 хв.), який відповідає фактичним обставинам справи і це вбачається з журналу судового засідання.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що адвокат, окрім судового засідання, виконував об'єм роботи з підготовки до участі у розгляді справи(складав позовну заяву, знайомився із матеріалами справи).

Із квитанції від 6.04.2017 року вбачається, що позивачем фактично оплачено 1 тис. грн. (а. с.40).

Ураховуючи наведене, місцевий суд, вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, надав належну оцінку вказаним обставинам та обґрунтовано виходив з того, що понесені ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в сумі 1 тис. грн.. підтверджені документально.

Що стосується доводів скарги щодо невірного застосування ЗУ «Про захист прав споживачів» при звільненні від сплати судового збору при поданні позову, то слід зазначити наступне.

Із позовної заяви вбачається, що позивачка обґрунтовувала завдання їй моральної шкоди неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків по виплаті страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав та на стадії відкриття провадження суд першої інстанції позбавлений можливості вирішувати питання щодо доведеності або безпідставності заявлених вимог, а тому покликання скарги з цього приводу не заслуговують на увагу.

Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального права, тому підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 317,325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС»відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 6 квітня 2017року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Шимків С.С.

Григоренко М.П.