АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Борисової О.В.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСОЛЬ ЛТД» в особі ліквідатора Арбітражного керуючого Венської Оксани Олександрівни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпек», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНСОЛЬ ЛТД», Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання майнових прав,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ТОВ «Гіпек», третя особа: ТОВ «КОНСОЛЬ ЛТД» про визнання майнових прав, в якому просив визнати за нею майнове право нерухоме майно, а саме на п'ятикімнатну квартиру НОМЕР_1, загальною площею 157,0 кв.м., на машиномісце НОМЕР_2, загальною площею 11,6 кв.м., машиномісце НОМЕР_3, загальною площею 21,9 кв.м. і машиномісце НОМЕР_4, загальною площею 13,8 кв.м., що знаходиться у житлово-громадському комплексі на АДРЕСА_1 (1 черга будівництва, 4-секційний будинок).

Справа № 761/4674/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/697/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Фролова І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що згідно договору від 15 жовтня 2002 року № 1937/322-4(р) про спільну діяльність з дольової участі у будівництві багатоквартирного житлового будинку, ОСОБА_2 набула майнові права на 5- кімнатну квартиру НОМЕР_1, загальною площею 157,0 кв. м., житловою площею 88,3 кв. м., на 10 поверсі житлово-громадського комплексу на АДРЕСА_1 (І черга будівництва, 4-секційний будинок); машиномісце НОМЕР_2, загальною площею 11,6 кв. м., у житлово-громадському комплексі на АДРЕСА_1 (1 черга будівництва, 4-секційний будинок); машиномісце НОМЕР_3, загальною площею 21,9 кв. м., у житлово- громадському комплексі на АДРЕСА_1 (І черга будівництва, 4-секційний будинок); машиномісце НОМЕР_4, загальною площею 13,8 кв. м., у житлово-громадському комплексі на АДРЕСА_1 (І черга будівництва, 4-секційний будинок). Позивач звернулась до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві із заявами про реєстрацію за собою права приватної власності на зазначене нерухоме майно, проте державним реєстратором було винесено Рішення про зупинення розгляду таких заяв. Підставою зупинення розгляду усіх чотирьох заяв було неподання особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб (замовник будівництва), документів, які підтверджують речові права на земельну ділянку; документу, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта; документу, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси; затвердженого такою особою переліку фізичних та юридичних осіб, кошти яких залучались на інвестування (фінансування) об'єкта будівництва. При зверненні до відповідача з проханням надати необхідні документи для реєстрації права власності на спірну нерухомість, позивач отримав відповідь, що ТОВ «Гіпек» не визнає майнові права позивача, а також не спроможний надати необхідні документи. На підставі викладеного позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ліквідатор ТОВ «КОНСОЛЬ ЛТД» подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, неповноту та неправильність з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт, послалася на те, що суд першої інстанції взагалі не мав права розглядати спір, оскільки на думку апелянта, даний спір повинен був розглядатися в рамках господарського судочинства.

Крім того, суд не врахував, що справжнім відповідачем по справі повинно було бути саме: ТОВ «КОНСОЛЬ ЛТД», оскільки саме останнє є стороною договору, на який посилався позивач. На думку апелянта, позивач міг звернутися до ТОВ «КОНСОЛЬ ЛТД» про розірвання договору про пайову участь у будівництві, у разі порушення його прав, проте цього не зробив, а тому він фактично не довів в чому саме полягає порушення його прав.

Представники апелянта в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке було розглянуто судом та у задоволені якого убло відмовлено.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу, на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України, у відсутності представника відповідача.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників третьої особи, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем і ТОВ Фірма "Консоль ЛТД" (Третя особа) укладено договір від 15 жовтня 2002 р. № 1937/322-4(р) про спільну діяльність з дольової участі у будівництві багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1 (далі - Об'єкт).

За умовами п. 3.2. цього договору після закінчення будівництва багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1 позивачеві мала бути виділена в натурі "Частка Пайовика" у вигляді 4-кімнатної квартири на 10 поверсі, під будівельним НОМЕР_5, загальною проектною площею 118,6 кв. м.

За умовами п. 3.1. цього договору позивач зобов'язався сплатити грошовий внесок у розмірі еквівалентному 120 100 дол. США у національній валюті України (гривнях) за курсом НБУ на момент сплати поетапно згідно з термінами, визначеними у цьому ж пункті 3.1.

За умовами п. 3.7. цього договору, у разі виконання позивачем зобов'язань зазначених у п. 3.1. договору, позивач повністю придбавав право на пайову (дольову) участь у будівництві, а ТОВ Фірма "Консоль ЛТД" втрачало право розпоряджатись Часткою Пайовика, інакше, як в інтересах позивача.

За умовами п. 3.8. цього договору достатніми підставами для підтвердження права на пайову участь позивача є: цей договір і документи, що підтверджують внесення паю у повному обсязі.

За умовами п.3.4. цього договору запланований строк закінчення будівництва і здавання Об'єкта - IV квартал 2004 р.

До цього договору, у період здійснення спільної діяльності з дольової участі у будівництві, додатковими угодами між позивачем і ТОВ Фірма "Консоль ЛТД" неодноразово вносились зміни (додаткова угода № 1 від 17.02.2003 р.; додаткова угода № 2 від 14.05.2003 р.; додаткова угода № 3 від 21.09.2004 р.; додаткова угода № 3/2 від 14.05.2009 р.; додаткова угода № 4 від 11.04.2012 р.; додаткова угода № 5 від 23.07.2012 р.; додаткова угода № 6 від 2013 р.).

Зазначеними угодами вносились зміни у обсяг зобов'язань позивача і ТОВ Фірма "Консоль ЛТД".

Згідно з умовами додаткової угоди № 5 від 23.07.2012 р. остаточна сума грошових зобов'язань позивача становить суму, еквівалентну 177500 (сто сімдесят сім тисяч п'ятсот) дол. США у гривнях по курсу НБУ на момент сплати.

Згідно з умовами додаткової угоди № 6 від 19.08.2013 р. позивач має право отримати в натурі 5-кінатну квартиру НОМЕР_1 на 10 поверсі, загальною площею 157.0 кв. м. та три місця паркінгу: НОМЕР_2 загальною площею 11,6 кв. м., НОМЕР_3 загальною площею 21,9 кв. м., 21,9 кв. м. та НОМЕР_4 загальною площею 13,8 кв. м.

Позивачем здійснено оплату вартості майна у повному обсязі згідно умов Договору.

У відповідності до актів приймання-передавання від 05 лютого 2014 року та від 7 лютого 2014 року ТОВ Фірма "Консоль ЛТД" передало, а Позивач прийняв 5- кімнатну квартиру НОМЕР_1, загальною площею 157,0 кв. м., житловою площею 88,3 кв. м., на 10 поверсі житлово-громадського комплексу на АДРЕСА_1 (І черга будівництва, 4-секційний будинок); машиномісце НОМЕР_2, загальною площею 11,6 кв. м., у житлово-громадському комплексі на АДРЕСА_1 (І черга будівництва, 4-секційний будинок); машиномісце НОМЕР_3, загальною площею 21,9 кв. м., у житлово- громадському комплексі на АДРЕСА_1 (І черга будівництва, 4-секційний будинок); машиномісце НОМЕР_4, загальною площею 13,8 кв. м., у житлово-громадському комплексі на АДРЕСА_1 (І черга будівництва, 4-секційний будинок).

30 грудня 2014 року позивач звернувся до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві із заявами про реєстрацію за собою права приватної власності на зазначене нерухоме майно.

Державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Бродюк І. Ю. винесла Рішення про зупинення розгляду цих заяв про державну реєстрації прав та їх обтяжень № 18759204, № 18758879, № 18758642 та № 18758749 від 21 січня 2015 року.

Підставою зупинення розгляду усіх чотирьох заяв було неподання особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб (замовник будівництва), документів, які підтверджують речові права на земельну ділянку; документу, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта; документу, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси; затвердженого такою особою переліку фізичних та юридичних осіб, кошти яких залучались на інвестування (фінансування) об'єкта будівництва.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач позбавлений права отримати необхідні документи для реєстрації права власності, в результаті припинення діяльності у м. Києві ТОВ «Фірма Консоль ЛТД», а тому єдиним можливим способом для захисту його цивільних прав на новостворене нерухоме майно є визнання за позивачем майнових прав на спірне нерухоме майно.

Колегія суддів не може погодитися до суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає, оскільки суд не забезпечив повного та всебічного розгляду справи, не правильно встановив виниклі правовідносини між сторонами, що призвело до ухвалення помилкового рішення.

Так, в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Аналізуючи наведені норми права вбачається, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, суд розглядає справи тільки за звернення особи та тільки відносно тієї особи, яку визначив у своєму позові позивач. Позивач же може звернутися за захистом свого права тільки до особи, яка його порушила.

Як вбачається з позову, ОСОБА_2 звернувся з позовом саме до ТОВ «Гіпек».

Проте, як встановлено судом між ОСОБА_2 і ТОВ Фірма "Консоль ЛТД" (Третя особа) укладено договір від 15 жовтня 2002 р. № 1937/322-4(р) про спільну діяльність з дольової участі у будівництві багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1 (далі - Об'єкт). (а.с.9-10).

Саме ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» взяло на себе зобов'язання перед ОСОБА_2, тобто є належним відповідачем.

Згідно з п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз'яснено, що пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Оскільки, ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ТОВ «Гепек», яке є неналежним відповідачем, суд першої інстанції повинен був роз'яснити їй право на заміну первісного відповідача належним відповідачем або залучити до участі у справі ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» як співвідповідача відповідно до ст. 33 ЦПК України.

Проте, судом першої інстанції не було дотримано вказаних вимог цивільного процесуального законодавства України, що призвело до ухвалення помилкового рішення, з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства.

Статтею 303 ЦПК України процесуально визначено межі розгляду справ в апеляційній інстанції.

Так, відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, не має процесуальної можливості усунути вказані вище недоліки, допущені місцевим судом.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив помилкове рішення про задоволення позову до відповідача ТОВ «Гіпек», а колегія суддів позбавлена процесуальної можливості замінити первісного відповідача належним відповідачем на стадії апеляційного розгляду, то рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСОЛЬ ЛТД» в особі ліквідатора Арбітражного керуючого Венської Оксани Олександрівни задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді