АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2513/17 Справа № 175/624/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ребров С. О. Доповідач - Єлізаренко І.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Свистунової О.В., Красвітної Т.П.

за участі секретаря Гулієва М.І. о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ПАТ «Альфа Банк» звернулися з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ «Альфа Банк» посилалися на те, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. Після чого, 15 червня 2012 року, між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. Таким чином, на даний час усі права кредитора за кредитним договором належать саме ПАТ «Альфа-Банк». Згідно вищезазначених договорів відбулося відступлення права вимоги на користь ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором №0301/0708/71-127 від 01 липня 2008 року, що був укладений між ВАТ «Сведбанк», правонаступник якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_2 Відповідно до укладеного кредитного договору №0301/0708/71-127 від 01 липня 2008 року відповідач ОСОБА_2 отримала від ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», кредит у розмірі 70 000 доларів США зі сплатою 9,5% річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 20 лютого 2033 року та взяла на себе зобов'язання щомісячного повернення кредитних коштів. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу кредит у сумі 70 000 доларів США. Однак, ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення сум кредиту та відсотків не виконує, у зв'язку з чим, станом на 01 лютого 2016 року має заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 64 242,21 доларів США, яка складається із: 55 144,65 доларів США - заборгованість за кредитом; 9 097,56 доларів США - заборгованість за відсотками. Тому просили суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 64 242,21 доларів США.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2017 року було задоволено позовні вимоги ПАТ «Альфа Банк» . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа Банк» суму заборгованості за кредитним договором №0301/0708/71-127 від 01 липня 2008 року у розмірі 64 242,21 доларів США, яка складається із : 55144,65 доларів США - заборгованість за кредитом; 9097,56 доларів США - заборгованість по відсотках, та судовий збір в розмірі 25 842,79 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа Банк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1054 ЦК України, обов'язком позичальника за кредитним договором є, зокрема, повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст. 1077, 1078 ЦПК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої сторони (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яка виникне в майбутньому.

Згідно ст. 1081 ЦПК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0301/0708/71-127, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 70 000 доларів США зі сплатою 9,5% річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення - 20 лютого 2033 року та взяла на себе зобов'язання щомісячного повернення кредитних коштів (а.с.3-6).

Було укладено та підписано додаток №1, додаток №2 до вказаного кредитного договору, а саме Графік погашення кредиту та сплату відсотків (а.с.11-13, 14- 16).

Відповідно до п.10.1 кредитного договору укладаючи цей договір, позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими.

Згідно з п.10.13 кредитного договору підписанням цього договору позичальник підтверджує, що перед укладанням кредитного договору банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладенні йому була надана вся необхідна інформація, передбачена «Правилами надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» в повному обсязі.

Таким чином, відповідач, підписавши даний кредитний договір, підтвердила, що була ознайомлений з усіє необхідною інформацією перед укладенням кредитного договору.

Відповідно до заяви на видачу готівки від 01 липня 2008 року відповідачу ОСОБА_2 ЗАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», було видано кредитні кошти в розмірі 70 000 доларів США, що еквівалентно 339 423 грн. (а.с.213).

24 грудня 2008 року було укладено та підписано Додаткову угоду №1 до вказаного кредитного договору (а.с.7).

26 січня 2008 року було укладено та підписано Додаткову угоду №2 до вказаного кредитного договору (а.с.8).

22 квітня 2009 року було укладено та підписано Договір про внесення змін та доповнень №3 до вказаного кредитного договору (а.с.9).

19 січня 2010 року було укладено та підписано Додаткову угоду №4 до вищезазначеного кредитного договору (а.с.10).

Отже, ЗАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу 01 липня 2008 року кредит у сумі 70 000 доларів США, що еквівалентно 339 423 грн. (а.с.213).

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» придбав права вимоги за кредитними договорами (а.с. 22-36).

В Додатку переліку договорів до зазначеного договору купівлі-продажу прав вимоги вказаний кредитний договір №0301/0708/71-127 (а.с.37-39).

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Альфа Банк» придбав права вимоги за кредитними договорами (а.с.41-47).

Відповідно до Акту приймання передачі кредитних файлів №2 до вказаного договору купівлі-продажу ПАТ «Альфа Банк» було отримано кредитні файли в тому числі і кредитний договір №0301/0708/71-127 (а.с.49, 50).

Таким чином, ПАТ «Альфа Банк» набув права вимоги за вищезазначеним кредитним договором, який було укладено між ЗАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та відповідачем ОСОБА_2

ОСОБА_2 було допущено невиконання умов кредитного договору.

Згідно наданого банком розрахунку станом на 01 лютого 2016 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором становить 64 242,21 доларів США, яка складається із: 55 144,65 доларів США - заборгованість за кредитом; 9 097,56 доларів США - заборгованість за відсотками (а.с.56).

ПАТ «Альфа Банк», звернувшись до суду із зазначеними позовними вимогами, просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №0301/0708/71-127 від 01 липня 2008 року в розмірі 64 242,21 доларів США, яка складається із: 55 144,65 доларів США - заборгованість за кредитом; 9 097,56 доларів США - заборгованість за відсотками (а.с.1, 2).

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Згідно зі статтею 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Статтею 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі - НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення.

Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет.

Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного суду України у справі №6-1680цс15 від 10 лютого 2016 року.

Отже, стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, якщо саме вона надавалася за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «Альфа Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_2 не отримувала кредитні кошти в банку в іноземній валюті - долари США є безпідставними та спростовуються наявним в матеріалах справи доказами: кредитним договором, предметом якого є кредитні кошти в розмірі 70 000 доларів США, та заявою ОСОБА_2 на видачу готівки, в якій зазначено до видачі суму 70 000 доларів США, що еквівалентно 339 423 грн.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ПАТ «Альфа Банк» не набув права вимоги за кредитним договором спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

Крім того, з ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір за звернення з апеляційною скаргою на рішення суду в розмірі 28 427 грн. 08 коп., сплату якого було відстрочено ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2017 року про відкриття апеляційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2017 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за звернення з апеляційною скаргою на рішення суду в розмірі 28 427 грн. 08 коп.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді