Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 травня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Куштана Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі: Волощук В.І

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Перша Ужгородська державна нотаріальна контора про визнання недійсним правочину, зобовязання скасування реєстрації у Спадкову реєстрі,

встановила:

У грудні 2014 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом до відповідача. Позовні вимоги мотивовано тим, що 24.12.1991 року померла його мати ОСОБА_5 Після смерті матері, приблизно у 1993 року його батько одружився вдруге, на відповідачці ОСОБА_2 14.08.2014 року у віці 82 років його батько, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер і після його смерті відкрилася спадщина. На випадок своєї смерті ОСОБА_6 залишив заповіт, згідно якого все належне йому на день смерті майно заповів синові ОСОБА_3

20.08.2014 року він звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу з питанням оформлення спадщини за даним заповітом. Зі сформованої нотаріусом Інформаційної довідки він довідався, що складений раніше його батьком ОСОБА_6 заповіт від 12.10.2001 року, за яким він все належне йому на день смерті майно заповів своєму єдиному синові, позивачу ОСОБА_3, було ним скасовано за заявою від 26.02.2008 року, яка була посвідчена тим самим нотаріусом.

Зазначає, що за пять років до цього, влітку 2002 року у його батька стався інсульт, у звязку з чим він з 07.08.2002 року до 23.08.2002 року перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Ужгородської ЦМКЛ. У нього діагностували ГПМК (гостре порушення мозкового кровообігу) по типу інсульт-гематоми в лівій гемісфері головного мозку з грубими афатичними розладами, правобічним помірним геміпарезом. Гіпертонічна хвороба ІІІ ступеню. Ішемічна хвороба серця. Атеросклеротичний кардіосклероз. Миготлива аритмія нормосистоличної форми СН ІІ-А.

Після перенесеної хвороби відновлення усіх функцій організму у ОСОБА_6А не відбулося. Він не повернувся до попереднього, здорового стану та повноцінного способу життя.

Впродовж наступних 12 років ОСОБА_6 час від часу проходив стаціонарне та амбулаторне лікування, перебував на обліку та під постійним наглядом лікарів по місцю проживання. Він фактично повністю втратив мову та координацію рухів. Не міг вільно спілкуватися та обходитися без стороннього догляду, самостійно приготувати собі їжу. Нічого не читав, не міг користуватися телефоном (навіть набрати SMS-повідомлення), пультом від телевізора, кульковою ручкою (писати).

У звязку з цим, вважає правочин - заяву ОСОБА_6 від 26.02.08 року за реєстровим №44119582 про скасування власного заповіту від 12.10.2001 року за реєстровим №7947529, недійсним як такий, що вчинений ОСОБА_6 у той момент, коли за своїм фізичним станом він не усвідомлював і не міг усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними, усвідомлювати їх наслідки, і цим станом, у власних корисних інтересах, недобросовісно скористалася його дружина ОСОБА_2

З врахуванням наведеного просив суд визнати недійсним та скасувати односторонній правочин заяву ОСОБА_6 від 26.02.08 за реєстровим №44119582, яка посвідчена приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про скасування заповіту ОСОБА_6 від 12.10.2001 року за реєстраційним №7947529, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зобовязати приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4, скасувати реєстрацію у Спадковому реєстрі правочину заяви ОСОБА_6 від 26 лютого 2008 року за реєстровим №44119582, про скасування заповіту ОСОБА_6 від 12 жовтня 2001 року за реєстраційним №7947529

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27 грудня 2016 року заявлений позов задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано односторонній правочин заяву ОСОБА_6 Лендра Адальбертовича від 26 лютого 2008 року за реєстровим №44119582, яка посвідчена приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про скасування заповіту ОСОБА_6 Лендра Адальбертовича від 12 жовтня 2001 року за реєстраційним №7947529, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 Скасовано реєстрацію у Спадковому реєстрі правочину заяви ОСОБА_6 Лендра Адальбертовича від 26 лютого 2008 року за реєстровим №44119582, про скасування заповіту ОСОБА_6 Лендра Адальбертовича від 12 жовтня 2001 року за реєстраційним №7947529. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким у заявленому позові відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи і підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є таким, коли суд на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених належними і допустимими доказами, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, правильно витлумачивши ці норми .

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 під час підписання заяви від 24.08.2008 року про скасування власного заповіту від 12.10.2001 року перебував у стані, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а тому наявні підстави для визнання недійсною даної заяви.

Однак, з таким висновками не погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи встановлено, що 01.05.1993 року ОСОБА_6 та ОСОБА_2 уклали шлюб, що стверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-ФМ №282448 від 01.05.1993 року (а.с.47).

Позивач ОСОБА_3 є сином померлого ОСОБА_6 (а.с.7).

14.08.2014 року ОСОБА_6 у віці 82 років, що стверджується свідоцтвом про смерть серія І-ФМ №178059 від 14.08.2014 року (а.с.9).

Позивач ОСОБА_6А та відповідачка ОСОБА_2 звернулись із заявами до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за померлим ОСОБА_6, що підтверджено наявними в матеріалах справи відповідними заявами (а.с.44,47).

За життя, 12.10.2001 року, ОСОБА_6 склав заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за №52, відповідно до якого заповів належну йому квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 своєму сину ОСОБА_3 та зобовязав його надати дружині ОСОБА_2 довічне безкоштовне користування цією квартирою (а.с.65).

Даний заповіт заявою ОСОБА_6 від 26.02.2008 року, посвідченою приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 скасовано (а.с.66-67).

Відповідно до ч. 1 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь який час скасувати заповіт.

Згідно зі ч.6 та ч. 7 ст. 1254 ЦК України скасування заповіту, внесення до нього змін проводяться заповідачем особисто. Скасування заповіту, внесення до нього змін проводяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог частин 1-3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За правилами визначеними ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду України в п.16 своєї Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на моменту кладення правочину суд відповідно до ст.145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визначення правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст.212 ЦПК України.

Обгрунтовуючи заявлений позов позивач посилався на те, і з цим погодився суд першої інстанції, що батько позивача ОСОБА_7 внаслідок перенесеної хвороби у серпні 2002 року, під час підписання заяви від 24.08.2008 року про скасування власного заповіту від 12.10.2001 року перебував у стані, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Однак, колегія суддів вважає, що дані обставини не підтверджені належними і допустимими доказами, а такі висновки ґрунтуються на припущеннях.

Згідно медичної карти №9985/420 ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_7, дійсно в період з 07.08.2002 року по 23.08.2002 року перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Ужгородської ЦМКЛ, з діагнозом ГПМК (гостре порушення мозкового кровообігу) по типу інсульт-гематоми в лівій гемісфері головного мозку з грубими афатичними розладами, правобічним помірним геміпарезом. Гіпертонічна хвороба ІІІ ступеню. Ішемічна хвороба серця. Атеросклеротичний кардіосклероз. Миготлива аритмія нормосистоличної форми СН ІІ-А.

З показань допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_8- лікаря судинного невролога, яка була його лікуючим лікарем під час інсульту та в подальшому спостерігала його амбулаторно, вбачається, що ОСОБА_7 після перенесеного інсульту 1-2 рази в рік приходив на диспансерний облік, був адекватний, була часткова моторна афазія, але розумів і був контактним.

З показань свідка ОСОБА_9 листоноші, вбачається, що ОСОБА_6 сам відкривав двері, сам розписувався за отриману пенсію, рахував гроші, при зустрічі на вулиці завжди вітався.

З показань свідка ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_7 після інсульту став на ноги, почав ходити, говорити, його можна було зрозуміти.

Матеріалами справи стверджено, що ОСОБА_7 на обліку в психоневрологічному диспансерному відділенні поліклініки не перебував.

Висновком посмертної амбулаторної судово-почеркознавчої експертизи №205 від 15 вересня 2016 року, у даній справі стверджено, що під час скасування заповіту 26.02.2008 ОСОБА_6 виявляв ознаки дисциркуляторної енцефалопатії з явищами афазії та мнестичними розладами, про що свідчить дані медичної документації про перенесене в серпні 2002 року гостре порушення мозкового кровообігу, подальші огляди невропатолога в амбулаторних умовах, покази свідків, однак у звязку з відсутністю опису психічного огляду в медичній документації в юридично значимий період, протиріччях в показах свідків, визначити ступінь наявних у ОСОБА_6 психічних порушень і його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними в період який цікавиться суд не представляється можливим. (а.с.127-132).

З врахуванням наведених обставин, а також враховуючи, що після перенесеної хвороби (2002р.) до моменту складення оспорюваної заяви про скасування заповіту (2008р.) пройшов значний проміжок часу, колегія суддів констатує, що матеріалами справи не доведено, що в момент підписання заяви від 24.08.2008 року про скасування власного заповіту від 12.10.2001 року ОСОБА_6 перебував у стані, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, які пояснили суду першої інстанції, що ОСОБА_6, після перенесеної хвороби у 2002році не міг читати, писати, говорити, не заслуговують на увагу, оскільки дані показання є узагальненими та не конкретизованими, і не підтверджують, що в момент підписання вказаної заяви ОСОБА_6 не розумів значення своїх дій.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про доведеність підстав для визнання вказаного правочину недійсним та неправомірно задовольнив заявлений позов.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з вищенаведених підстав.

Керуючись ст. ст. 307, 309 , 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів -,

вирішила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 грудня 2016 року скасувати.

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Перша Ужгородська державна нотаріальна контора про визнання недійсним правочину, зобовязання скасування реєстрації у Спадкову реєстрі відмовити.

Рішення набирає законної сили з дня його ухвалення і може бути оскаржено в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді