ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним сумісним майном та його поділ,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним сумісним майном та його поділ, мотивуючи свої вимоги тим, що з кінця грудня 2003 року вони з відповідачем стали проживати разом однією сімєю без реєстрації шлюбу, спочатку вони проживали у будинку її матері за адресою АДРЕСА_1, в даній квартирі 16 вересня 2004 року ОСОБА_3 зареєструвався. На той час ні вона, ні ОСОБА_3 в будь-якому іншому зареєстрованому шлюбі не перебували, за вказаною адресою вони прожили до липня 2006 року, потім вони перейшли проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1, частину якого спочатку винаймали, а у листопаді 2007 року придбали за спільні кошти. Так, 21 листопада 2007 року був укладений договір купівлі-продажу 5/12 частин житлового будинку по провулку Будівельний, 7 в м. Фастові Київської області. Даний договір купівлі-продажу був оформлений на імя відповідача та зареєстрований в Фастівському БТІ. Придбана частина будинку була відремонтовані, здійснена добудова, тобто відбулось його суттєве поліпшення, що здійснювалось за спільні кошти, а також на кредитні кошти, які позивач отримала на своє імя. Крім того, за час спільного проживання була придбана побутова техніка. У 2013 році ними був придбаний автомобіль VOLKSWAGEN CADDY, 2010 року випуску, який теж зареєстрований на імя відповідача. Даний автомобіль на той час вони купили за 116000 грн., автомобіль на час його купівлі був грузовим, але вони переробили його на пасажирський, що в грошовому виразі обійшлося їм ще в 36000 грн.

Позивач зазначає, що весь період з 2003 року вони спільно проживали, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, поміж ними склалися усталені відносини, притаманні сімї, вони вели спільне господарство, приймали участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сімї, вважали один одного чоловіком та дружиною, а також їхні друзі, знайомі, родичі сприймали їх як сімейну пару, обидва працювали та мали постійне місце роботи, отримували постійний дохід, бюджет їхньої сімї був спільним.

На підставі зазначеного просила встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сімєю без реєстрації шлюбу з кінця грудня 2003 року по 01 лютого 2017 року, визнати 5/12 частин будинку №7 по провулку Будівельний в м. Фастові Київської області з прибудовою до цього будинку під літерою «а1», автомобіль VOLKSWAGEN CADDY, 2010 року випуску, майно холодильник, газову плиту, мікрохвильову піч, пральну машину, витяжку - обєктами сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які проживали разом однією сімєю, але не перебували у шлюбі між собою та поділити його, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 5/24 частин житлового будинку з прибудовою до будинку під літерою «а1»; стягнути вартість ? частини автомобіля VOLKSWAGEN CADDY, 2010 року випуску, виділити ОСОБА_1 холодильник варт. 4000 грн., мікрохвильову піч варт. 400 грн., всього на суму 4400 грн., як частку в спільному майні жінки та чоловіка, які проживали разом однією сімєю, але не перебували у шлюбі між собою.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, зазначивши, що за час знайомства з ОСОБА_1 та періодичного проживання з нею, відповідач ніколи не вважав їхні стосунки сімейними кожен з них жив своїм окремим життям, відповідач мав дохід та розпоряджався своїми коштами на власний розсуд, мав своє коло знайомих серед жінок, з якими постійно зустрічався, а іноді жив в них тривалий час. ОСОБА_1 запропонувала йому винаймати кімнату в квартирі її матері АДРЕСА_2, погодившись і зі згоди матері позивачки він поселився в цій квартирі, де його й було прописано. Спочатку він дійсно підтримував з ОСОБА_1 стосунки, але вона продовжувала жити в своїй квартирі разом з чоловіком та дітьми, витрачаючи на них свої доходи. Познайомившись з іншою жінкою відповідач залишив квартиру та перейшов жити до своєї сестри. У звязку з відмовою продовжувати підтримувати з ОСОБА_1 стосунки, остання запропонувала знятися з реєстрації, що він і зробив. В 2007 році, купивши частину будинку по провулку Будівельний, 7 він змушений був спочатку ніж жити в ньому, зробити відповідний ремонт, тому тривалий час проживав у сестри. Відповідач зазначає, що весь ремонт був зроблений за його власні кошти. Зустрічі з ОСОБА_1 мали періодичний характер, кожен жив своїм життям. В придбанні будинку, меблів, автомобіля позивач участі не приймала і матеріально не допомагала.

На підставі зазначеного просили відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу від 21.11.2007 року №5024 ОСОБА_3 на праві приватної власності належить 5/12 частини житлового будинку №7 по провулку Будівельному в м. Фастові Київської області (а.с. 19).

Відповідно до листа КП ФМР «Фастівське БТІ» станом на 01 січня 2013 року будинок №7 по провулку Будівельному в м. Фастові Київської області зареєстрований по праву приватної власності: 5/12 частини житлового будинку за ОСОБА_3 на підставі купівлі-продажу.

На момент проведення останньої поточної технічної інвентаризації станом на 06.02.2017 року, загальна площа будинку складає 123,3 кв.м, житлова площа 60,4 кв.м. При обстеженні домоволодіння, самочинного будівництва не виявлено, прибудова а1 та гараж Д, здійснені ОСОБА_3, згідно Рішення Виконкому Фастівської міської ради. Житлова площа в будинку збільшилася за рахунок внутрішнього перепланування та демонтажу опалювального пристрою в приміщенні 1/5, які не рахуються самочинними. Інвентаризаційна вартість домоволодіння, станом на 06.02.2017 року, складає 571 365 гривень.

13.07.2013 року за ОСОБА_3 зареєстрований автомобіль VOLKSWAGEN CADDY, 2010 року випуску, н.з. АІ8084ЕЕ, що підтверджується довідкою Територіального сервісного центру № 3244 (а.с. 28).

Відповідно до договору № 3244/2017/340348 від 21.02.2017 року автомобіль VOLKSWAGEN CADDY, 2010 року випуску перереєстрований на гр. ОСОБА_6, що підтверджується довідкою Територіального сервісного центру № 3244 (а.с. 111).

Судом встановлено, що між сторонами виник спір про розподіл майна, яке позивач вважає спільною сумісною власністю, набутою під час проживання без реєстрації шлюбу.

Зі змісту позовної заяви та наданих пояснень під час розгляду справи вбачається, що позивач виділяє два періоди проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з відповідачем, а саме: з кінця грудня 2003 року до липня 2006 року за адресою:АДРЕСА_1, та з липня 2006 року по лютий 2017 року за адресою: м. Фастів пров. Будівельний, 7.

Встановлення цього факту позивачеві необхідно для підтвердження свого права на спірне майно.

Вказані правовідносини регулюються положеннями глав 6,7 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України) (в період з грудня 2003 року по 31.12.2003 року), глав 7,8 Сімейного кодексу України (далі - СК України) (в період з 01.01.2004 року по лютий 2017 року), ст.372 ЦК України.

Так, Кодекс про шлюб та сім'ю України (ст.ст. 2, 6, 6-1, 12, 13), який діяв до 01.01.2004 року, установлював, що визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану; реєстрація шлюбу встановлюється як в інтересах державних і громадських, так і з метою охорони особистих і майнових прав та інтересів подружжя і дітей, тільки такий шлюб породжує права і обов'язки подружжя, час виникнення цих прав і обов'язків визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану; при здійсненні прав і виконанні обов'язків, що виникають із шлюбних і сімейних відносин, громадяни повинні додержувати законів.

До набрання чинності СК України, тобто до 01.01.2004 року, правовий інститут проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу законом не був передбачений. Цивільний процесуальний кодекс України (в редакції 1963 р.) передбачав можливість встановлення судовим порядком як факту, що має юридичне значення, перебування у фактичних шлюбних відносинах лише у встановлених законом випадках, якщо шлюб в органах запису актів громадянського стану не міг бути зареєстрований внаслідок смерті одного з подружжя (ст. 271, ст. 273 ч. 1 п. 5), в інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають.

Отже, до 01 січня 2004 року не було передбачено правового механізму встановлення факту спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки, які не перебували при цьому в зареєстрованому шлюбі та, діючи на свій розсуд, не врегулювали свої відносини відповідно до закону, тобто фактичне проживання сторін однією сім'єю без шлюбу між собою у період до 01 січня 2004 року було відсутнє в юридичному розумінні.

Тому вимоги позивача в частині встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки, що не перебувають в шлюбі між собою, в період часу з грудня 2003 року по 01.01.2004 року не ґрунтуються на вимогах закону.

Правовідносини сторін щодо встановлення факту проживання чоловіка та жінки, що не перебувають в шлюбі між собою, починаючи з 01 січня 2004 року було врегульовано на законодавчому рівні Сімейним кодексом України.

Так, згідно з ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Таким чином, з наведеного положення випливає головна ознака подружніх відносин: наявність факту спільного проживання, ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-148цс12від 12 грудня 2012 року, ухваленої за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Згідно ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Для вирішення питання щодо правового режиму такого майна підлягають встановленню: факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці; ведення спільного господарства, побуту; виконання взаємних прав та обов'язків; час придбання і джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); мета придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз'яснено, що суд при постановленні рішення у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, повинен навести в ньому докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи.

Зокрема, як на належний доказ факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім'єю без шлюбу в період часу з грудня 2003 року по липень 2006 року за адресою: АДРЕСА_1 позивач посилається на довідку вуличного комітету будинку № 15 від 10.02.2017 року, в якій зазначено, що позивачка та відповідач у зазначений період проживали однією сімєю, перебуваючи у цивільному шлюбі. Довідка підписана головою будинкового комітету ОСОБА_7, підпис якого завірений майстром ЖЕО.

Також, спірну обставину проживання у зазначений період, на думку позивача, підтверджує факт його реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 у 2004 році.

Як вбачається з копії паспорта ОСОБА_1, з 22.12.1995 року по теперішній час вона зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як вбачається з копії паспорта ОСОБА_3, з 16.09.2004 року по 07.06.2006 року він був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, з 21.02.2007 року по 05.12.2007 року був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, гуртожиток, а вже 14.12.2007 року зареєструвався за адресою: м. Фастів пров. Будівельний, 7.

Позивач та відповідач у спірний період були зареєстрованими за різними адресами.

Як встановлено з пояснень сторін, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить матері позивачки, в якій відповідачу було запропоновано проживати, на що він погодився. Як зазначала позивач у своїх поясненнях, мати казала, щоб ОСОБА_3 платив мінімальні кошти за проживання, а вона може піклуватись про нього, стирати, готувати.

Наведене може свідчити про те, що саме вищезазначена адреса місця реєстрації відповідача визнавалась ним місцем свого постійного проживання та узгоджується з його позицією у справі, та не вказує на те, що у спірний період ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сімєю за адресою: АДРЕСА_1 та вели спільне господарство.

Також суд не приймає тверджень позивача наявність реєстрації відповідача у будинку, що належить її матері, як безспірний доказ проживання однією сім`єю, оскільки сам по собі цей доказ не може підтверджувати позовні вимоги.

Оформлення відповідачем на своє імя послуг кабельного телебачення свідчить лише про те, що під час проживання за адресою: м. Фастів АДРЕСА_3 ОСОБА_3 бажав отримувати такі послуги за адресою свого проживання. Будь-якого доказового значення на підтвердження обставин спільного проживання однією сімєю позивачки та відповідача та ведення ними спільного господарства у спірний період наведені обставини не мають.

Крім того, недостатньо встановити наявність факту спільного проживання за певною адресою, необхідними умовами подружніх відносин є ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. Доказів ведення спільного господарства у період проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 з грудня 2003 року по липень 2006 року позивачем не надано.

Також суд критично оцінює зміст довідки вуличного комітету будинку № 15 від 10.02.2017 року про те, що сторони проживали однією сімєю, перебуваючи у цивільному шлюбі, оскільки неможливо встановити обсяг даних, на підставі якої була сформована вказана довідка, а саме: чи при складанні зазначеної довідки голова виличного комітету або інші працівники виходили на місце проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3, чи складався акт обстеження умов проживання, чи опитувались сусіди та ін.

Як на належні докази факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім'єю без шлюбу в період часу з липня 2006 року по 1 лютого 2017 року за адресою: м. Фастів пров. Будівельний, 7 позивач посилається на довідку вуличного комітету від 07.02.2017 року, в якій зазначено, що позивачка та відповідач у зазначений період проживали однією сімєю без реєстрації, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільні обовязки. Довідка підписана головою вуличного комітету ОСОБА_8

Суд зазначає, що саме у цей спірний період було придбане майно, яке, на думку позивача, є спільною сумісною власністю та яке підлягає поділу, тому для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України необхідно встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу саме у цей період.

Суд критично оцінює зміст довідки вуличного комітету від 07.02.2017 року про те, що оскільки неможливо встановити обсяг даних, на підставі якої була сформована вказана довідка, а саме: чи при складанні зазначеної довідки голова виличного комітету або інші працівники виходили на місце проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3, чи складався акт обстеження умов проживання, чи опитувались сусіди, яким чином встановлювався факт ведення ними спільного господарства, спільного бюджету, спільних обовязків та ін.

Крім того, допитана в якості свідка ОСОБА_8, яка є головою вуличного комітету і саме ця особа складала та підписувала зазначену довідку, суду пояснила, що знає сімю з 2006 року, ОСОБА_3 представляв ОСОБА_1 як свою жінку, сприймала їх подружжям.

Крім того, свідок вказала, що навіть не знала, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 живуть у не зареєстрованому шлюбі, в той час, коли саме ОСОБА_8 у виданій нею довідці зазначає, що з липня 2006 року позивачка та відповідач проживали однією сімєю без реєстрації. Також, свідок в своїх поясненнях зазначила, що будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_1 була лише один раз, на початку їх проживання, не знає нічого про їх спільне господарство, спільний побут та бюджет, що також суперечить відомостям, зазначеним нею у довідці.

Таким чином, покази свідка ОСОБА_8 не узгоджуються з відомостями, зазначеними у виданій нею довідці, тому суд не приймає довідку вуличного комітету від 07.02.2017 року в якості належного доказу.

Відповідно до ст.63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

На підтвердження факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбуза адресою: м. Фастів пров. Будівельний, 7, а також того, що спірне майно є спільним майном сторін, що проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, яке підлягає поділу між сторонами, позивач посилалася на показання свідків.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що позивач та відповідач з 2006 року постійно проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 разом, ОСОБА_1 навела порядок во дворі, приймала участь у прибиранні вулиці. В будинку була лише один раз, на початку їх проживання, не знає нічого про їх спільне господарство, спільний побут та бюджет.

Так, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9, яка є сусідкою по будинку, пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 купили будинок за адресою: м. Фастів пров. Будівельний, 7 та проживали в ньому, проводили перебудову та добудову будинку. ОСОБА_3 представляв ОСОБА_1 як свою жінку, тому вважала їх подружжям. Свідок бачила, як ОСОБА_1 зранку йде на роботу, а ввечері повертається додому.

Аналогічні покази щодо спільного проживання однією сімєю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 надали свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які є сусідами по будинку.

Свідок ОСОБА_13, який є знайомим позивача та відповідача, суду пояснив, що спочатку познайомився з ОСОБА_3, який його познайомив з ОСОБА_1 у 2010 році, жили постійно разом, ОСОБА_3 представляв ОСОБА_1 як дружину. В гостях бував декілька разів на рік, вважав ОСОБА_1 господинею у будинку.

Свідок ОСОБА_14, який є братом позивачки ОСОБА_1, суду пояснив, що ОСОБА_3 спочатку дружив з покійним чоловіком сестри, потім десь у 2002-2003 році прийшов до нього та попросив згоди на проживання з ОСОБА_1 Спочатку жили у їх матері за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3 вселився туди як чоловік сестри, були сімєю, приїжджали на свята разом. Коли переїхали до будинку за адресою: м. Фастів пров. Будівельний, 7, до них в гості приїжджав приблизно 2 рази на рік.

Разом з тим, допитані у судовому засіданні свідки не підтвердили факту ведення сторонами спільного бюджету, придбання у спільну власність за спільні кошти майна.

Суд наголошує, що встановлення факту проживання без реєстрації шлюбу та придбання у вказаний період спірної майна за спільні кошти лише на підставі показань свідків, та за відсутності будь яких інших належних та допустимих доказів, є порушенням вимог ст. 59 ЦПКУкраїни, яка передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Покази свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12не можуть бути підтвердженням фактичних шлюбних відносин між позивачкою та відповідачем безперервно у період з липня 2006 року. Вказані особи не змогли підтвердити фактів ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім'ї. Посилання вказаних осіб не та, що вони бачили відповідача разом із позивачем та на те, що відповідач представляв позивачку як дружина, не є доказом наявності шлюбних відносин та встановлення факту проживання як чоловік та дружина, це свідчить лише про субєктивне сприйняття зазначеними особами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як подружжя.

Також, спірну обставину проживання у зазначений період, на думку позивача, підтверджують квитанції про оплату комунальних послуг, яку здійснювала позивач від свого імені.

Так, позивачкою надані квитанції за оплату комунальних послуг, які містять її особистий підпис. Ці квитанції датовані різними місяцями 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2015, 2016 років, однак позивачем не надане підтвердження про сплату нею комунальних послуг саме за 2007 рік рік придбання спірного будинку, та надано лише декілька квитанцій про оплату послуг водопостачання за лютий-травень 2013 року пік придбання спірного автомобіля, що не може бути доказом фактичних шлюбних відносин між позивачкою та відповідачем.

Крім того, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що знайома з відповідачем з 2002 року та мала з ним любовні відносини, як тривають по теперішній час. Їх зустрічі носять періодичний характер, зустрічались на її території. Про те, що він проживає з іншою жінкою їй нічого невідомо.

Обставини того, що відповідач мав відносини з різними жінками, зявлявся з ними в гостях у родичів підтверджували в судовому засіданні свідки ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18

Крім того, як зазначила сама позивач, саме факт подружньої зради став підставою для припинення відносин між нею та ОСОБА_3

Наведене може свідчити про те, що відповідач впродовж тривалого часу, у тому числі і у спірний період, мав відносини близького характеру з різними жінками, зустрічався з ними періодично, з чого можна побачити особисте ставлення ОСОБА_3 до їх відносин з позивачкою він вважав, що сімейного союзу між ним та ОСОБА_1 не існувало, що узгоджується з його позицією у справі.

Крім того, купуючи будинок, в заяві до приватного нотаріуса ОСОБА_3 зазначав, що стверджує той факт, що у шлюбі не перебуває, з будь-якою іншою особою однією сімєю не проживає, будинок купує за власні кошти. Зі змісту даного правочину вбачається, що вчиняючи його покупець-відповідач вказував на ті обставини, що дану частину будинку набуває в особисту приватну власність, так як у зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах не перебуває (а. с. 19).Також встановлено, що ОСОБА_3 21.11.2007 року зареєстрував своє право власності на частину будинку у КП «Фастівське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а. с. 20).

Вказане підтверджує позицію відповідача стосовно того, що він не вважав своєю дружиною ОСОБА_1 та що вони не проживали однією сімєю.

Свідок ОСОБА_19, який є знайомим відповідача, вказав, що знає ОСОБА_3 через його сестру. У період десь з 2007 року по 2010/2011 року постійно бачив ОСОБА_3 у сестри по вул. Луговій 19, вважав, що він у неї постійно проживає, оскільки машина завжди стояла біля будинку, бавив його і зранку і ввечері, сестра казала, що він у неї живе, однак причини цього йому невідомі. Коли відбувалось будівництво у будинку ОСОБА_3 по пров. Будівельний, 7, він привозив будівельні матеріали, однак нікого там не бачив.

Сідок ОСОБА_16, яка є знайомою відповідача, зазначила, що близько знайома з сестрою ОСОБА_3, завжди, коли приходила до неї, бачила його, у будинку були його речі, на свята він був з різними жінками.

Свідок ОСОБА_17, яка є знайомою відповідача через його сестру, суду пояснила, що працювала разом з нею, здійснювала фасування товару у її квартирі, та на протязі з 2005 по 2007/2008 рік дуже часто бачила ОСОБА_3 у квартирі сестри, коли приходила зранку, то бачила, як він збирався на роботу, ввечері бачила, як повертається з роботи. В подальшому, коли ОСОБА_3 приїжджав до сестри, бачила його як з ОСОБА_19 так і з іншими жінками.

Свідок ОСОБА_18, яка є рідною сестрою відповідача, суду пояснила, що ОСОБА_18 до 2003 року жив у неї, після купівлі будинку також жив у неї, однак не постійно /то там, то тут/ оскільки необхідно було проводити ремонт та комунікацію. Ніколи не казав, що проживає однією сімєю з ОСОБА_19, вважала їх стосунки лише любовними та такими, що не мають постійний характер. Свідок вказала, що коли здійснювався ремонт у будинку, ОСОБА_19 періодично проживала з ОСОБА_18, а вже після смерті її колишнього чоловіка більше була з братом.

Свідок ОСОБА_20, яка є сестрою колишнього чоловіка ОСОБА_1, суду пояснила, що до самої смерті брата ОСОБА_1 була поруч, допомагала та доглядала за ним, оскільки вік хворів, отримувала за нього пенсі. Коли приходила до брата /бувала декілька разів на тиждень/ бачила ОСОБА_1, яка піклувалась про нього. Вважала, що вони разом проживають однією сімєю.

З наданих свідками пояснень вбачається, що група свідків, допитаних за клопотанням позивача, стверджують про безперервне проживання ОСОБА_3 з 2006 року за адресою: м. Фастів пров. Будівельний, 7, в той час, коли група свідків, допитаних за клопотанням відповідача, фактично заперечують цю обставину, оскільки вказують про періодичне та тривале його проживання у рідної сестри по вул. Луговій 19, тобто надані покази зовсім протилежні, у чому спостерігається безпосередня заінтересованість у вирішенні спору на користь позивача, а у іншої групи свідків на користь відповідача. Тому суд приходить до переконання, що такі покази суперечливі між собою, є взаємовиключними, а тому не можуть вважатися належними доказами у справі, не можуть буди джерелом достовірної інформації, а тому їх слід не приймати.

Надані стороною позивача докази у тому числі і покази свідків, фотокартки доводять лише факт тривалих відносин між нею та ОСОБА_3, однак оскільки матеріали справи не містять доказів того, що між сторонами склалися відносини саме притаманні подружжю (ведення спільного господарства за весь заявлений період, наявність спільних прав та зобов'язань, спільний побут, бюджет, тощо).

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на майно.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-66цс13 від 18 березня 2013 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

На підтвердження факту того, що ОСОБА_1 приймала участь у придбанні майна, яке підлягає поділу, як такого, що придбане внаслідок спільної праці її з ОСОБА_3, як сім'ї, позивач посилалася на показання свідків таукладання нею кредитних договорів на придбання побутової техніки.

Так, позивач у своїх поясненнях зазначає, що приймала участь власними коштами у купівлі як частини будинку №7, так іавтомобілю VOLKSWAGEN CADDY, приймала участь власними коштами у здійсненні ремонту в будинку та у добудові приміщень до нього, придбала з отриманих на своє імя кредитних коштів побутову техніку, яка була необхідна для нормального проживання у будинку.

З наданих позивачем товарних чеків та накладних, які за твердженням позивача, підтверджують придбання ними матеріалів для будівництва та ремонту будинку, неможливо встановити хто здійснював оплату, за які товари і чи саме ці товари використовувались для будівництва/ремонту будинку по пров. Будівельний, 7. Тобто, такі розрахункові документи самі по собі не мають доказової сили та є неналежними доказами, оскільки не містять інформацію щодо предмета доказування.

Зазначення ОСОБА_1 адреси для листування саме: м.Фастів, пров. Будівельний, 7, також не вказує на ведення нею з ОСОБА_3 спільного господарства, побуту та бюджету, а може підтвердити лише її періодичне перебування за вказаною адресою, що не заперечувалось відповідачем вході розгляду справи.

Свідок ОСОБА_14, який є братом позивачки ОСОБА_1, суду пояснив, що в 1997-1998 році позичав у сестри 2000 дол.США, які вона просила повернути їй в 2007 році, оскільки вони їй були потрібні на придбання будинку. Також вказав, що зі слів сестри знає, що вона брала кредит на отримання побутової техніки, яка знаходиться в будинку ОСОБА_3.

При цьому, будь-яких підтверджуючих документів /розписки про отримання грошей в борг/ на підтвердження вказаних обставин не надано.

Свідок ОСОБА_10 вказала, що за час спільного проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_3 ними було придбано музичний центр, холодильник, газову плиту, пральну машину, зроблений ремонт, прибудову до будинку.

При цьому свідок зазначає, що не знає джерело походження коштів, за які був придбаний будинок, однак вважає, що вони його купляли разом. Наведене також вказує на субєктивне бачення свідком цієї обставини.

Також свідок вказує, що ОСОБА_3 мав певні борги перед продавцем будинку, на погашення яких позичав в неї гроші. Наведене, на думку суду, підтверджує, що відповідач був не лише покупцем ,,на папері,, частини будинку, а і фактичним покупцем, який особисто здійснював розрахунки з продавцемза придбане нерухоме майно.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вказували, що за час спільного проживання ОСОБА_12 та ОСОБА_3 ними було придбано в кредит мікрохвильову піч, холодильник, машинку, також зроблений ремонт, прибудову до будинку. Свідки вказали, що обидва працювали і всі розрахунки здійснювались за спільні кошти.

При цьому свідкине зазначили джерело обізнаності щодо повідомлених ними обставин, при цьому вказували, що достовірно це знають, що вказує на субєктивне ставлення свідків до повідомлених ними обставин.

Доказів того, що придбана нею побутова техніка на кошти, що отримані внаслідок укладання кредитних договорів, знаходиться у будинку відповідача, позивачем не надано, а встановити ці обставини лише з показів свідків буде порушенням вимог ст. 59 ЦПК України.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що про укладення як договору купівлі-продажу будинку, так і про купівлю автомобіля, ОСОБА_1 знала з моменту їх укладання, як і знала про особливості їх укладення, а отже і з змістом вище вказаних договорів вона погоджувалась. Таким чином, позивач достеменно знала, що відповідач є одноособовим власником майна, однак таке його право, вважаючи майно придбаним на спільні кошти, не оспорювала.

В ході розгляду справи позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо встановити факт проживання чоловіка і жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, виникнення між вказаними особами усталених відносин, притаманних подружжю, ведення ними спільного господарства в період протягом якого було придбано спірне майно. Позивач також не довела належними та допустимими доказами, що її кошти та кошти відповідача були об'єднані для набуття в майбутньому спільного майна.

Наведені обставини, на думку суду, свідчать про те, що позивач, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, в судовому засіданні не довела не тільки факт проживання з відповідачем однією сім'єю на час придбання спірного майна, а й той факт, що джерелом набуття вказаного майна є їх спільні сумісні кошти з відповідачем або їх спільна праця.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним сумісним майном та його поділ слід відмовити.

Керуючись статями 3, 10, 11, 58-61, 79, 88, 158,169,197, 209, 212, 214-215, 217-218, 224-226, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним сумісним майном та його поділ залишити без задоволення.

Повний текст рішення виготовлений 02 червня 2017 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області, протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Ю.Чернишова