Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер319/232/17 Головуючий у 1 інстанції: Ходько В.М.
Номер провадження 22-ц/778/2865/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 25 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Більмацької районної державної адміністрації Запорізької області про скасування рішень про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_5 і ОСОБА_6, звернулися в суд з позовною заявою до ОСОБА_7, в якій просять суд визнати недійсними договори оренди землі, що були укладені між сторонами 28.05.2014 року. До початку розгляду справи по суті, представник позивачів в порядку ст. 31 ЦПК України змінив предмет позову, за яким просив скасувати рішення про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок. Ухвалою суду від 18.04.2017 року за клопотанням представника позивачів до участі у справі в якості співвідповідача була залучена Більмацька районна державна адміністрація Запорізької області (далі відповідач 2).

В обґрунтування заявленого позову позивачі посилаються на те, що вони не укладали спірні договори оренди земельних ділянок та відсутня їх державна реєстрація на яку надавався дозвіл власником земельної ділянки.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 25 травня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно даних Державних актів на право приватної власності на земельну ділянку серії ІV-ЗП № 025089, серії ЗП № 168085 виданих Куйбишевською райдержадміністрацією Запорізької області 23.11.2004 року та 24.03.2006 року відповідно, ОСОБА_6 на праві приватної власності належать земельні ділянки, площею 7,53 га та 6,6692 га, а ОСОБА_5 згідно даних Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІV-ЗП № 025090 виданого Куйбишевською райдержадміністрацією Запорізької області 23.02.2004 року на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 7,98 га, які розташована в межах території Більманської сільської ради Більмацького району Запорізької області та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 13-15).

28.05.2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 укладені договори оренди землі, згідно яких в оренду строком на 10 років до 31.12.2024 року передані земельні ділянки площею 7,5278 га, 6,6692 га та 7,9819 га відповідно. Згідно рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.03.2015 року за № 19934864, № 19936979 та від 13.03.2015 року за № 19968541, що прийняті державним реєстратором на нерухоме майно ОСОБА_8 реєстраційної служби Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області, вказані договори були зареєстровані в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.80-81, 88, 97-98, 105, 114-115, 122).

Суд вірно зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із положеннями ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст.638 ЦК передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, установлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч.1 ст.210 ЦК).

Відповідно до частини другої ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Правовідносини з приводу оренди земельної ділянки регулюються як ЦК України так і Законом України "Про оренду землі", який є спеціальним законом по відношенню до загальних норм ЦК України.

Стаття 1 Закону України "Про оренду землі" зазначає, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до положень ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з положеннями ст.ст.125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоду встановленої форми. При цьому, цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договору оренди землі, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Відповідно до змісту статей 4, 15, 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, що діяла на момент прийняття спірних рішень) обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, розміщене на території України, що належать фізичним та юридичним особам, а саме: право власності на нерухоме майно, право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном, інші речові права відповідно до закону.

Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку. Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень пунктів 4, 8, 15, 20, 35-37, 43 "Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 (в редакції, що діяла на момент прийняття спірних рішень) у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на об'єкти нерухомого майна, а саме на земельну ділянку, підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини, квартиру, житлове та нежитлове приміщення.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, що є похідними від права власності, проводиться після державної реєстрації права власності на таке майно відповідно до вимог цього Порядку, крім випадків, коли державна реєстрація речового права, що є похідним від права власності, проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності, а також коли державна реєстрація права власності проведена до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення. Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. Заява подається окремо щодо кожного об'єкта нерухомого майна.

Під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); повноважень заявника; відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. За результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації. Під час проведення державної реєстрації речових прав заінтересованою особою є власник, інший правонабувач або сторона правочину, відповідно до якого виникли речові права. Для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є зокрема укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат.

Державна реєстрація речових прав на земельну ділянку, право власності на яку зареєстроване до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, та не зареєстроване у Державному реєстрі прав, проводиться у спеціальному розділі зазначеного Реєстру.

Колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції, що право оренди земельної ділянки є самостійним речовим правом на нерухоме майно, яке підлягає обов'язковій державній реєстрації на підставі договору оренди землі, в тому числі за заявою орендаря як сторони правочину, а тому не знайшли свого підтвердження доводи позивачів про не укладення ними спірних договорів оренди земельних ділянок та відсутності їх державної реєстрації на яку надавався дозвіл власником земельної ділянки.

Суд попередньої інстанції також вірно оцінив критично доводи представника позивачів про помилкову реєстрацію договорів оренди землі замість фактично укладених договорів емфітевзису, оскільки з назви та змісту спірних договорів слідує, що сторони уклали саме договори оренди землі, предметом яких є строкове платне користування земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що повністю узгоджується з нормами Закону України "Про оренду землі", доказів зворотнього позивачами не надано, вказані договори не визнавались судом недійсними та їх недійсність законом прямо не встановлена.

Оскільки суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що в ході судового розгляду не знайшли підтвердження обставини на які, як на підставу своїх вимог посилалися позивачі в позові, а саме факту не укладення спірних договорів оренди земельних ділянок та відсутності їх державної реєстрації, то колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги, які ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилались апелянти в суді першої інстанції, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 25 травня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: