Провадження № 2/161/228/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Гринь О.М.

з участю секретаря - Муригіної А.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди.

Зазначає, що згідно рішення суду між ним та відповідачем проведено в натурі поділ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в с. Гірка Полонка Луцького району Волинської області по вул. Горохівській, 26. Згодом він, на виконання рішення суду, облаштував перегородку та окремий вхід в свою частину будинку, встановив двері із дверним замком. Вказує, що він не зміг повноцінно користуватися своєю власністю та був змушений залишити вказаний будинок через створення відповідачем нестерпних та принижуючих умов, відповідач почав фізично перешкоджати йому у користуванні своєї власністю, що виявлялось у розміщенні речей в приміщеннях, які належать саме позивачу, заміни замків у вхідних дверях, постійних погрозах та психологічному тиску. Крім того, відповідач чинить перешкоди йому щодо користування частиною земельної ділянки, що розташована під вказаним житловим будинком.

Вказує, що добровільно відповідач не бажає поновити його право власності на частку в будинковолодіння, а тому він змушений звернутись до суду та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

З огляду на наведене, просить зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні належною йому частиною жилого будинку, який розташований по вул. Горохівській, 26 в с. Гірка Полонка Луцького району Волинської області, шляхом припинення користування власністю ОСОБА_1 та повернення приміщення в користування ОСОБА_1, а також зобовязання звільнити самозайняті приміщення від сторонніх речей, демонтувати встановлений замок у вхідних дверях та у подальшому не чинити і не створювати будь-яких перешкод ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком; Зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні належною ОСОБА_1 земельною ділянкою, розташованою в с. Гірка Полонка Луцького району Волинської області по вул. Горохівській, 26, шляхом забезпечення останньому вільного доступу до неї.

В ході розгляду справи представник позивача заявою від 14 грудня 2016 року збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у загальному розмірі 15 000,00 грн., оскільки позивач зазнав моральних страждань внаслідок неможливості користування своєю власністю.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, суду пояснив, що відповідач є його рідним братом, однак останній чинить йому перешкоди в користуванні частиною будинку, що знаходиться за адресою: вул. Горохівська, 26, с. Гірка Полонка Луцького району, і земельною ділянкою. Через постійні конфлікти з відповідачем йому довелось покинути помешкання ще в 2012 р. На його думку, перешкоди в користуванні частиною будинку виявляються в тому, що відповідач змінив замок на вхідних дверях, самовільно зайняв кімнати, що належать йому (позивачу), шляхом розміщення там своїх речей.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві та в заяві про уточнення позовних вимог. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позов заперечив, суду пояснив, що в 2010 році в судовому порядку між ним та позивачем проведено поділ в натурі житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в с. Гірка Полонка Луцького району Волинської області по вул. Горохівській, 26. Однак, позивач не виконав в повному обсязі рішення суду, він не провів реконструкцію належним чином, не влаштував автономні інженерні мережі електропостачання та опалення. Зазначив, що він жодних перешкод в користуванні власністю позивачу не створює, оскільки ОСОБА_1, зробивши окремий вхід, має вільний доступ до своєї частини будинку. Своїх речей в кімнатах позивача він не розміщував, замок у вхідних дверях не міняв, на його думку, вказаний замок міг заржавіти з плином часу. Стан здоровя позивача до позовних вимог не має відношення. Вказує, що після встановлення окремих вхідних дверей позивач в його помешканні не зявлявся з 2013 року. За узгодженням будь-яких питань не звертався. Вважає позов абсурдним та надуманим, просить відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив з підстав, наведених в письмових запереченнях. Просив в позові відмовити в повному обсязі.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, повно, обєктивно та всебічно дослідивши та оцінивши подані суду докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в с. Гірка Полонка Луцького району Волинської області по вул. Горохівській, 26, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.100).

Позивачу також на праві власності належить: 1/3 частина земельної ділянки площею 0,48 га, розташована на території с.Гірка Полонка Гіркополонківської сільської ради Луцького району Волинської області; 1/3 частина земельної ділянки площею 4,02 га, розташованої на території Гіркополонківської сільської ради Луцького району Волинської області (а.с.82-86).

Згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2012 року ОСОБА_1 виділено в натурі 1/6 частини вказаного будинковолодіння, а саме: запроектованого приміщення 1-10 плошею 7,2 кв.м., запроектованого приміщення 1-11 площею 5,6 кв.м., приміщення 1-8 площею16,6 кв.м., а також колодязь И, 1/6 частину частину огорожі 1-7 згідно технічного паспорта та висновку № О-83 судової будівельно-технічної експертизи від 26.06.2012 року (І варіант, додаток №3)(а.с.82-86). Дане рішення було доповнено ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 10 жовтня 2012 року, зобовязано ОСОБА_1 демонтувати перегородку між приміщеннями 1-11 та 1-10; в приміщенні 1-11 влаштувати перегородку, товщиною 0,10 м із дверним прорізом, переобладнати приміщення 1-10* в кухню, 1-11* в коридор, закласти дверні прорізи між приміщеннями 1-1 і 1-10, 1-7 і 1-8, 1-8 та 1-10, влаштувати дверні прорізи між приміщеннями 1-11* і 1-8, та в приміщення 1-11* влаштувати подвійні вхідні двері; зобовязано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 влаштувати автономні інженерні мережі електропостачання та опалення (а.с.87-90).

Стаття 41 Конституції України закріпила, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно положень статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 Верховний Суд України також зазначив, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Таким чином, підставою для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним своєю власністю.

За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджується факт належностіна праві власності позивачу 1/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в с. Гірка Полонка Луцького району Волинської області по вул. Горохівській, 26.

Одночасно, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що відповідачем ОСОБА_3 чиняться перешкоди позивачу в користуванні та розпорядженні його майном.

Доводи позивача про те, що відповідач змінив замок у вхідних дверях, не допускає його в приміщення, відмовляється звільнити самовільнозайняті кімнати від належних йому речей, - не підтверджені жодним чином і ґрунтуються виключно на його поясненнях.

Натомість, Гіркополонківська сільська рада Луцького району, у відповідь на звернення ОСОБА_3, письмово інформує про те, що 04 листопада 2016 року було проведено обстеження господарства за адресою: село Гірка Полонка, вул. Горохівська, 26, про що складено акт обстеження. Звернень від ОСОБА_1 про перешкоджання у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою до сільської ради не надходило (а.с.113).

Згідно акту Гіркополонківської сільської рада Луцького району про встановлення місця проживання ОСОБА_1 від 04 листопада 2016 року №932 встановлено, що ОСОБА_1 дуже довгий час (понад 25 років) не зявлявся за адресою: вул. Горохівська, 26, с. Гірка Полонка, Луцький район, що підтверджується свідченнями сусідів (а.с.115-116).

За весь час перебування справи в провадженні суду, доказів дійсного існування перешкод у доступі до своєї власності з вини відповідача суду надано не було.

Наданий суду висновок Луцького РВП ЛВП ГУНП у Волинській області від 14 жовтня 2016 року про розгляд звернення ОСОБА_1 не містить будь-яких конкретних даних щодо предмету спору, а інших доказів щодо звернень до поліції суду не надано (а.с.16).

Відповідно до ч.1, ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушення нормальних життєвих зв'язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності.

З огляду на наведено, суд не вбачає існування сукупності передбачених законодавством підстав, за яких можливо дійти висновку про перешкоджання відповідачем ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_1 в користуванні і розпорядженні його власністю, що може бути підставою для застосування положень ст. 391 ЦК України та задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10-11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 222 ЦПК України, на підставі ст.ст. 16, 316, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст. 96 ЗК України суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду О.М. Гринь