Справа №2/359/8/2017
Справа № 359/8876/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 травня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,

при секретарі - Степаненко А.О., Шляхетко Ю.В., Тоцької К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_1» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В :

03.11.2011 позивач ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_1» звернулося до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, та після уточнення позовних вимог просить стягнути з відповідача з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №4995633 від 15 вересня 2006 року в розмірі 15926,56 доларів США, а також понесені позивачем судові витрати (т. 1 а.с.17-23,46-52, 100-101).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між Закритим акціонерним товариством «Перший Український ОСОБА_1 банк», правонаступником якого є позивач, та фізичною особою ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір №4995633 від 15 вересня 2006 року, відповідно до якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 28458,00 доларів США, а відповідач зобовязався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням (придбання транспортного засобу), сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит Банку частинами, в розмірі та у строки, які встановлені Графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом за встановленої договором процентною ставкою 11,50% річних. Позивач стверджує, виконав свої зобовязання щодо надання кредиту, відкривши відповідачу позичковий рахунок та надавши йому обумовлені Кредитним договором грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується меморіальним ордером №237466120 від 15 вересня 2006 року, а відповідач, починаючи з 17.03.2008 року припинив належним чином виконувати свої обовязки, обумовлені кредитним договором. В звязку з цим позивач, керуючись ч.2 ст.1050 ЦК України та пп.1 п.3.5.7, п.п.5.1 Кредитного договору направив відповідачу письмову вимогу за вих. №1984/05 від 23.04.2009 року про дострокове повернення всієї суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом у 30 денний строк, яка станом 15.05.2009 року складала 20044,21 долар США заборгованість по поверненню кредиту та 992,35 доларів США заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом. Дану вимогу відповідач отримав 19.06.2009 року, проте станом на 26.09.2011 року при зверненні з позовом до суду мав непогашену заборгованість, яка у звязку з тривалим розглядом справи станом на 28.10.2014 року становить 15926,56 доларів США, яка складається: заборгованість за сумою кредиту - 10957,90 доларів США, заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом- 4968,66 доларів США.

Відповідач ОСОБА_2 в особі свого уповноваженого представника ОСОБА_3 04.08.2016 року звернувся до позивача із зустрічною позовною заявою, про захист прав споживачів (т.2 а.с.19-20,53, 95-100), після уточненні позовних вимог якої, просить суд: поновити строки позовної давності та визнати недійсним кредитний договір №49954633 від 15.09.2006 року та «Графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом», що є Додатком №1 до кредитного договору №4995633 від 15.09.2006 року.

Свої зустрічні позовні вимоги відповідач обґрунтовує наступним. З метою зясування відповідності кредитного договору №4995633 від 15.09.2006року вимогам законодавства, чинного на момент його укладення, представник ОСОБА_2 звернувся до Київського інституту судових експертиз із заявою про проведення експертного економічного дослідження. 01.03.2017 року отримав висновок експертно-економічного дослідження, за результатами якого зясував, що умови кредитного договору №4995633 від 15.09.2006 року та «Графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом», що є Додатком №1 до кредитного договору №4995633 від 15.09.2006 року не містять обовязкових вимог, передбачених ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та наведеного ним законодавства, що є підставою для визнання його недійсним на підставі ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України. Так, він зазначає, що в змісті кредитного договору та «Графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом», відсутні встановлені законодавством обовязкові умови, які необхідні для його укладення, а саме, відповідач за зустрічним позовом: не здійснив встановлений законодавством, детальний, достовірний та обєктивний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значення та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювач, тощо), повязаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням кредитного договору про надання споживчого кредиту, згідно імперативних норм п.2 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист право споживачів». Як стверджує відповідач, позивач не зазначив: вид та предмет кожної супутньої послуги з обслуговування їх вартості; не визначив належно реальну процентну ставку; не визначив та не вказав належно про абсолютне значення подорожчання кредиту в грошовому вигляді, шляхом підсумовування всіх платежів, здійснених споживачем як не користь банку так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту; не зазначив про умови відкриття, закриття банківського рахунку, тарифи, а також про всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у звязку з отриманням кредиту, його обслуговування і погашенням; не визначив розмір фінансового активу (процентів та інших платежів), зазначений у грошовому виразі; не визначив порядок припинення дії кредитного договору; не встановив істотної умови договору, про дострокове розірвання кредитного договору, що не є тотожним з достроковим поверненням кредиту; не визначив відповідальності за кредитним договором при порушенні умов договору щодо умов повернення та зарахування кредиту; відсутнє застереження щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її розголошення; пункт 1.1 кредитного договору про видачу кредиту в іноземній валюті не підтверджено банківською ліцензією; пункти 2.3.5, 3.1.1, 3.1.3, 3.2.1, 3.3, 3.4 кредитного договору та Графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, що є Додатком №1 до кредитного договору №4995633, якими встановлено обовязок позивача погашати кредит і проценти в іноземній валюті суперечить ст.99 Конституції України ст.ст.192,533 ЦК України та правовому висновку Верховного Суду України у постанові від 02.07.2014року у справі №6-79цс14; пункт 2.1.5 кредитного договору суперечить ч.5 ст.11 закону України «Про захист прав споживачів».

За змістом зустрічної позовної заяви, позичальнику перед укладанням Кредитного договору не було надано повної та достовірної інформації, передбаченої ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідач стверджує, що ненадання позичальнику передбаченого законом обсягу інформації про споживче кредитування прямо вказує на нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб подачі інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору споживачем, оскільки Позичальник не знав і зараз не знає інформацію про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобовязаннями споживача; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідач зазначає, що про вищевказані невідповідності позичальник дізнався лише після отримання висновку експертно-економічного дослідження від 28.02.2017, тому просить поновити строки позовної давності.

На підставі викладеного, він зазначає, що Кредитний договір був укладений з прямим порушенням законодавства , що є підставою для визнання його недійсним відповідно до ч.1 ст.215, ч.1,3 ст.203 ЦК України, ч.5 ст.11, ст.18, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів».

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав уточнені позовні вимоги за первісним позовом, проти зустрічного заперечує, вважає, його безпідставним, та підтримує заяву про застосування наслідків пропущення строку позовної давності до зустрічних позовних вимог. Він також зазначає, що за домовленістю сторін кредит видався в іноземній валюті, еквівалент визначеної в договорі суми 142716,87 грн. був перерахований в автосалон. Він також звертає увагу, що відповідач на виконання взятих на себе зобовязань сплачував кошти за договором, а коли утворилась заборгованість, передав автомобіль для продажу банку і за рахунок отриманих від продажу автомобіля коштів була частково погашена заборгованість за кредитним договором.

Представник відповідача зустрічний позов підтримав, проти задоволення первісного позову заперечує, вважає позовні вимоги недоведеними позивачем. Він стверджує, що покази допитаного в судовому засіданні в якості свідка судового експерта, який провів дослідження та склав Висновок експерта за результатами експертно-економічного дослідження, долученого до уточненої зустрічної позовної заяви, повністю доводять викладені ним в зустрічній позовній заяві обставини, щодо недотримання банком при укладенні кредитного договору вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Він також звертає увагу, що в своїх розясненнях Національний банк України вказав, що порядок розрахунку реальної процентної ставки за своєю математичною сутністю не відрізняється від порядку розрахунку ефективної ставки відсотка, а отже у позивача були усі можливості дотриматись вимог закону та прав відповідача як споживача послуг.

Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши в якості свідка судового експерта ОСОБА_4Ю, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що первісний позов ПАТ «ПУМБ» підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, враховуючи наступне.

В судовому засіданні встановлено, що 15 вересня 2006 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український ОСОБА_1 банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_2, був укладений Кредитний договір №4995633 (т.1 а.с.55-611)

Відповідно до п.1.1. вказаного Кредитного договору ОСОБА_1 зобовязується надати Позичальнику кредит у розмірі 28458,00 доларів США на умовах цього договору, а Позичальник зобовязується використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит Банку в порядку та у строки, обумовлені цим Договором.

За змістом п.1.2 Кредитного договору цільове призначення кредиту: кредит надається Позичальнику до придбання транспортного засобу марки: Volkswagen, номер кузову: WVWZZZ1KZ6W046736 у продавця : ТОВ «Автосоюз», згідно Договору №450096 купівлі-продажу автомобіля від 14.09.2006 року.

Відповідно до 1.3 Кредитного договору встановлено проценти за користування кредитом: процентна ставка за користування кредитом становить 11,50% процентів річних. Проценти сплачуються Позичальником в порядку, визначеному цим Договором.

Відповідно до п.1.4 Кредитного договору строк кредиту: кредит надається Позичальникові строком по 2013-09-15 (пятнадцяте вересня дві тисячі тринадцятого року). Протягом цього строку Позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені цим Договором.

Виходячи зі змісту підпункту 2.1.1.1 пункту 2.1 ст.2 Кредитного договору умовою надання кредиту є укладення з банком договору застави транспортного засобу тип: легковий комбі-В, марка Volkswagen GOLF, рік випуску 2005, колір: зелений, номер кузову: WVWZZZ1KZ6W046736, двигун V=1600куб.см, реєстраційний №АІ1900АР.

Однією з умов надання кредиту за змістом п.2.1.5 Кредитного договору є оплата банку одноразової комісії за надання ним пакета послуг по видачі кредиту, яка становить 599,00 гривень.

Згідно з п.2.3.2 Кредитного договору надання кредиту відбувається шляхом перерахування суми кредиту з позичкового рахунку №22032552 в Відділенні №3 філії ПУМБ в м.Києві, МФО 322755, який відкривається Банком для обліку сум, наданих Позичальнику в кредит за цим Договором, на картковий рахунок Позичальника №7842 в відділенні №3 філії ПУМБ у м.Київ МФО 322755.

Відповідно до умов п.2.3.3 Кредитного договору Датою надання кредиту вважається дата списання коштів в валюті кредиту з позичкового рахунку, вказаного в п.2.3.2 Договору.

Пунктом 2.3.5 Кредитного договору визначено, що зважаючи на те, що кредит за цим Договором надається в іноземній валюті, а оплата за Транспортний засіб має бути здійснена в українських гривнях, Позичальник цим доручає Банку попередньо здійснити продаж кредитних коштів з позичкового рахунку за курсом, встановленим Банком для такої операції на дату списання коштів з позичкового рахунку, з подальшим зарахування отриманого гривневого еквіваленту на картковий рахунок Позичальника, вказаний в п.2.3.2 цього Договору, Умови цього пункту Договору не змінюють валюту кредиту та валюту виконання Позичальником своїх зобовязань за цим Договором: такі зобовязання враховуються і мають виконуватись Позичальником виключно в валюті кредиту.

Згідно з п.3.1.2 проценти за користування кредитом розраховуються, виходячи з залишку заборгованості за кредитом протягом всього строку користування кредитним коштами , починаючи з дня надання кредиту (включаючи цей день) по день повного погашення заборгованості за кредитом (не враховуючи цей день). Проценти розраховуються виходячи з 360 днів в році та нараховуються щоденно.

За змістом п.3.1.3 Кредитного договору проценти за користування кредитом повинні сплачуватися Позичальником в строки, передбачені графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, закріпленим в Додатку №1, який підписується сторонами, та є невідємною частиною цього договору.

Відповідно до п.3.2.1 Кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та у строки, передбачені Графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, закріпленим в Додатку №1, який підписується сторонами, та є невідємною частиною цього Договору.

Згідно з умовами підпункту 1 пункту 3.5.7 Кредитного договору ОСОБА_1 набуває право вимагати від Позичальника дострокового повернення всього кредиту або частини кредиту разом із розрахованими процентами, а Позичальник, відповідно, зобовязаний виконати таку вимогу Банку у випадку затримання сплати частини кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом порівняно з умовами цього Договору на один календарний місяць.

Також встановлено, що сторонами був підписаний Графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, що є Додатком №1 до кредитного договору №4995633 від 15.09.2006 та невідємною частиною договору (т.1 а.с.59-61).

Факт видачі кредиту підтверджується меморіальним ордером №237466120 від 15 вересня 2016 року (т.1 а.с.67).

Факт отримання кредиту за вищезазначеним кредитним договором, відповідачем не оспорюється.

Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що за Кредитним договором №4995633 від 15.09.2006року станом на 28.10.2014 року включно, за відповідачем ОСОБА_5 рахується заборгованість в сумі 15926,56 доларів США, з яких: заборгованість за сумою кредиту складає 10957,90 доларів США, заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом (т.1 а.с.103-105).

Та, як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 07.12.2016 року (т.2 а.с.78-79) сума боргу за кредитом та нарахованими процентами відповідачем не погашена.

При цьому з наданих позивачем документів вбачається, та відповідачем не оспорюється, що останні платежі за договором здійснені в липні 2010 року в сумі 10800 доларів США, що є еквівалентом 85377,24 гривні за рахунок коштів отриманих від продажу належного відповідачу автомобіля, що був предметом застави (т.2 а.с.82,83).

Правильність розрахунку не викладає у суду сумнівів. Будь-яких заперечень щодо правильності нарахованої заборгованості, а також доказів, які це підтверджують, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття.

За змістом ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засада; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.2 ст.1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Суд враховує, що відповідно до вимог ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на дату укладення сторонами кредитного договору було передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо);

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Таким чином, всупереч твердженням відповідача, наслідком неповідомлення вищезазначеної інформації не є визнання договору недійсним.

За змістом ч.4 цієї статті , у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються:

1) сума кредиту;

2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача;

3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту;

4) право дострокового повернення кредиту;

5) річна відсоткова ставка за кредитом;

6) інші умови, визначені законодавством.

Встановлено, що укладений сторонами Кредитний договір №4995633 від 15.09.2006 року містить усі, передбачені ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» істотні умови, за виключенням детального розпису загальної вартості кредиту.

Наведене також підтверджується письмовим Висновком експерта за результатами проведення експертно-економічного дослідження від 01.03.2017 року №0106 (т.2 а.с.101-122), а також показаннями допитаного в судовому засіданні в якості свідка судового експерта ОСОБА_4, який склав вищевказаний висновок.

Так, свідок, зокрема, підтвердив, що в кредитному договорі відсутня інформація про сукупну вартість кредиту у процентному значенні та грошовому виразі, а також, що сукупна вартість кредиту в процентному виразі становить 12,49 % річних, та є вищою від зазначених в цьому договору процентів за користування кредитом 11,50%.

При цьому суд зауважує, що згідно з розясненнями експерта ОСОБА_4 за будь-яким кредитом реальна процента ставка відрізняється від зазначеної в договорі, оскільки це повязано з формулою розрахунку, а також тим, що реальна процента ставка розраховується з урахуванням усіх передбачених договором платежів, зокрема комісій, страхових виплат та інших.

Проте недотримання позивачем вищенаведених умов ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» не має своїм наслідком визнання кредитного договору недійсним.

Так, суд враховує, що за змістом ч. 6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

За змістом ст.18 Закону України «Про захист право споживачів» в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору, надання споживачу неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) має наслідком не недійсність договору, а право споживача на розірвання договору та відшкодування збитків.

Сам факт включення до умов укладеного сторонами Кредитного договору згідно з п.2.1.5 як умови отримання кредиту - сплату банку одноразової комісії за надання ним пакета послуг по видачі кредиту, також не може бути визнаний, як такий, що свідчить про недійсність договору, або окремої його частини, враховуючи положення вимог ст.6, 627 ЦК України щодо свободи договору, та не є несправедливою, дискримінаційною умовою в розумінні ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

На виконання ч.6 ст.11 Закону України «Про захист право споживачів» позивач протягом чотирнадцяти календарних з дня укладення договору з письмовою вимогою про відкликання своєї згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту до банку не звернувся, хоча мав таку можливість.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що підстави для визнання кредиту недійсним, зазначені в зустрічній позовні заяві, відсутні.

Суд також враховує, що зазначені відповідачем причини пропуску строку звернення з позовом до суду щодо визнання недійсним кредитного договору, укладеного сторонами 15.09.2006 року не є поважними.

Так, відповідач стверджує, що з дізнався про порушення своїх прав після отримання висновку експертно-економічного дослідження від 28.02.2017, проте такі твердженнє є необґрунтованими, оскільки в своєму зустрічному позову відповідач стверджує, що позивач при укладенні кредитного договору не дотримався вимог Закону України «Про захист прав споживачів», проте вищезазначений висновок експертно-економічного дослідження лише констатує очевидні обставини, що випливають зі змісту договору, які були відомі відповідачу з моменту укладення договору.

В звязку з цим суд також прийшов до висновку, що строк звернення з позовом до суду, пропущений відповідачем без поважних причин та поновленню не підлягає.

Суд також враховує, що за змістом ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

А також враховує правові позиції Верховного Суду України , висловлені у справі №6-145цс14 та №6-79цс14, відповідно до яких у силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.

Факт наявності в позивач ліцензії підтверджується долученими до матеріалів справи документами (т.1 а.с.80-85), та відповідачем не спростований.

Згідно з вимогами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З урахуванням наведеного суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову ПАТ «ПУМБ» в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.88 Цивільного процесуального кодексу України понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в сумі 2871 гривня 89 копійок по оплаті судового збору, які становлять: 1% від ціни позову, що на дату подання позивачем заяви про збільшення позовних вимог в гривневому еквіваленті становило 206288,48грн., тобто в сумі 2062,88грн. (т.1 а.с.53,100) , інформаційно-технічних витрат в сумі 120,00грн.(т.1 а.с.54) та судовий збір за заявою про забезпечення позову в сумі 689грн. (т.2 а.с.30),- підлягають стягненню на його користь з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП -НОМЕР_1, на користь Публічного Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_1», , заборгованість за Кредитним договором №4995633 від 15.09.2006 року станом на 28.10.2014 року в розмірі 15926 доларів США 56 центи (п'ятнадцять тисяч девятсот двадцять шість доларів США пятдесят шість центів).

В задоволенні зустрічного ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_1» про захист прав споживачів, поновлення строку позовної давності, визнання недійсним кредитного договору №4995633 від 15.09.2006 року та Графіку повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, що є Додатком №1 до кредитного договору №4995633 від 15.09.2006 року відмовити повністю.

Стягнути ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_1»судові витрати по сплаті судового збору 2871 гривня 89 копійок (дві тисячі вісімсот сімдесят одна гривня вісімдесят девять копійок).

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Апеляційному суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Муранова-Лесів