гСправа № 358/440/16-ц Провадження № 2/358/3/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Корбута В.М., за участю секретаря судового засідання Ведмеденко І.В., представника позивача Гірко С.Л., відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

31 березня 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі-позивач) звернувшись з позовом до ОСОБА_2 (далі-відповідач), просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 34471,30 грн. за кредитним договором та судові витрати у розмірі 1378,00 грн., посилаючись на те, що 29.07.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № б/н, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 13200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту позивач керується п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що відповідач дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням позивача, і відповідач дає право позивачу в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою відповідача щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого позивачем, відповідно до п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та позивачем договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Однак, відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання, передбачені договором, і тому станом на 29.02.2016 року виникла заборгованість в сумі 34471,30 грн., яка складається з 13048,53 грн. - заборгованість за кредитом; 18093,18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1450,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1629,59 грн. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що і змусило позивача звернутись до суду з даним позовом з метою захисту своїх законних прав.

20 квітня 2016 року відповідач ОСОБА_2 надіслала письмове заперечення на позов (а.с.28-30), в якому просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем при оформленні кредиту було порушено наступні вимоги законодавства, а саме:

- про заміну кредитодавця її письмово не повідомляли;

- текст бланку заяви вона не читала, оскільки шрифт дуже маленький та нерозбірливий;

- порушено положення ч.1 ст. 207 КЦ України та п.4, п.6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки їй не було надано примірник договору і тому вона не мала можливості детально ознайомитися з його умовами;

- порушено положення п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки позивач не повідомив споживача в письмовій формі про тип відсоткової ставки за кредитом та варіанти повернення кредиту, їх частоту та обсяги;

- п.5.3. «Умов та Правил надання банківських послуг» суперечить положенню ст. 34 Закону України «Про інформацію», оскільки банк позбавив її права на одержання інформації щодо розміру кредитного ліміту;

- при оформленні кредиту його підписала керуюча Богуславським відділенням (філії) банку Баченко Л.Ф., але враховуючи положення ч.3, ч.4 ст.95 ЦК України до матеріалів справи не надано довіреність про те, що Баченко Л.Ф. має право посвідчувати та укладати договора;

- при оформленні кредиту банком порушено положення ст. 65 СК України, оскільки на той час вона перебувала в шлюбі і її чоловік не надавав банку згоди на отримання нею кредиту.

10 травня 2016 року представник позивача надіслав суду додаткові пояснення до позовної заяви з додатками документів (а.с.33-49), в якому зазначено, що заперечення відповідача на позов є надуманими та необґрунтованими по наступним підставам:

- щодо заперечення відповідача в частині не повідомлення по зміну ЗАТ «ПриватБанк» на ПАТ «ПриватБанк», відповідачем не враховано положення ст.ст. 512, 516 ЦК України, де встановлено, що заміна кредитора може здійснюватися без згоди боржника;

- щодо форми укладеного правочину, відповідачем не враховано положення ч.1 ст. 634, ч.2 ст.639, ст. 207, ч.1 ст. 202 ЦК України.

31 травня 2016 року відповідач ОСОБА_2 надіслала повторне письмове заперечення на позов (а.с.69-74), в якому просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наступне:

- про заміну кредитодавця її письмово не повідомляли;

- про те, що сплинув строк позовної давності;

- не надано доказів, за яким номером була отримана кредитна картка, строк її дії і чи надходили на неї кошти;

- у матеріалах справи відсутні дані про те, що позивачем був відкритий їй картковий рахунок та видана відповідна картка і її отримання, а також копію цієї картки;

- розрахунок заборгованості, яку надав позивач, не є належним та допустимим доказом, оскільки він документально не підтверджений, а є всього лише припущенням позивача про розмір заборгованості;

- позивач не надав належних та допустимих доказів про укладення договору між банком та нею у письмовій формі.

17 червня 2016 року відповідач ОСОБА_2 надала суду третє письмове заперечення на позов (а.с.80,81), в якому зазначила про наступне:

- позивач всупереч положенню ст.11 п.10 ч.2 Закону України «Про захист прав споживачів» не надіслав їй претензію з вимогою повернення боргу, тому звернення до суду з позовом є передчасним;

- позивач всупереч положенню ст.11 п.2 ч.2 Закону України «Про захист прав споживачів» письмово її не повідомив про тип відсоткової ставки по кредиту і тому між сторонами не досягнуто всіх істотних умов кредитного договору;

- відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, передбачено, що кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо потягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону по припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий самий строк.

Якщо врахувати, що датою укладення кредитного договору є 29.07.2008 року, тому строк дії договору закінчився 30.07.2009 року, а з урахуванням умов про лонгування - договір продовжився ще на один рік, тобто до 30.07.2010 року.

Відповідно до п.п.3.1.3, 3.1.5 «Правил користування кредитною карткою» по закінченню строку дії кредитної картки, відповідна картка продовжується банком на новий строк шляхом надання клієнту картки з новим строком дії.

В матеріалах справи відсутні докази про отримання нею нової картки. Отже, строк дії укладеного між нею та банком договору закінчився 30.07.2010 року, оскільки договір не був продовжений на новий строк відповідно до умов договору, шляхом видачі картки з новим строком дії.

Після закінчення строку дії договору сторони його не продовжили, відповідної заяви про продовження та видачу нової картки вона не подавала, картку з новим строком дії не отримувала, а тому строк позовної давності необхідно рахувати, починаючи з 30.07.2010 року.

Враховуючи, що позивачем було заявлено позов 21.03.2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності, який сплинув 30.07.2013 року, просить відмовити ПАТ «ПриватБанк» у задоволені позову з підстав спливу зазначеного строку;

- просить відхилити доводи позивача про наявність у відповідача заборгованості за пенею та комісією в розмірі 1450 грн., оскільки ні в позовній заяві, ні в матеріалах справи не зазначено, з чого саме складається вказана сума.

Крім того, 17 червня 2016 року відповідач звернулася із заявою про застосування строку позовної давності (а.с.82, 83).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладенні в позові та пояснив, що суду була надана виписка по лицевому рахунку відповідача, з якої вбачається, що в 2010 році після закінчення дії першої картки відповідачу було видано інші картки. Крім того, з виписки по рахунку вбачається, що 20.10.2014 року та 27.12.2014 року відповідач в рахунок погашення боргу внесла на свій рахунок 132 грн. та 660 грн. Дана інформація є у розрахунку заборгованості. Таким чином, правових підстав для застосування строків позовної давності не має і тому заява відповідача про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності не підлягає задоволенню.

Щодо посилання відповідача на те, що позивачем порушено положення Закону України «Про захист прав споживачів», то воно є недоречним, оскільки відповідач отримала не споживчий кредит. Щодо порушень позивачем вимог СК України, то даний кредитний договір не стосується дії розпорядження чи розпорядження майна. Під час підписання анкети заяви відповідач ознайомилася з умовами кредитування, отримала кредитну картку, пін-код та кредитні кошти. Позов подано в межах 3-х річного строку, тому просив його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що 29.07.2008 року вона звернулася у відділення ПАТ «Приватбанк», щоб отримати кредитну картку. Оператор надала їй анкету-заяву, щоб вона її прочитала та заповнила. Вона прочитала та заповнила і підписала дану заяву. В цей же день оператор видала їй картку та пін-код, і повідомила, що після того, як її заява буде розглянута, через день, два на її картку надійдуть кошти або їй передзвонять коли на карту надійдуть кошти. Після того, як минуло декілька днів їй ніхто із банку не подзвонив. Банківська картка знаходилась у конверті, де було написано як нею користуватися. Вона через банкомат активувала свою картку, щоб подивитися чи є гроші, але на картці грошей не було. Після цього, приблизно через тиждень вона повторно це зробила, але коштів на картці не було. Тому вона вирішила, що їй не надали кредит. В банк вона більше не ходила, карткою не користувалася і гроші з картки не знімала.

В судовому засіданні представник позивача додатково пояснив, що з виписки по лицевому рахунку в видно, що 29.07.2008 року на кредитній картці був встановлений кредитний ліміт у сумі 3200 грн. 08.08.2008 року відповідач зняла з картки 2060 грн., що підтверджується випискою з лицевого рахунку.

Відповідач в судовому засіданні додатково пояснила, що 08.08.2008 року вона гроші в сумі 2060 грн. з картки не знімала. Свою кредитну картку і пін-код вона нікому не давала. Вважає, що дані кошти були зняти автоматично. Кредитну картку вона не міняла і нову кредитну картку не отримувала.

Представник позивача в судовому засіданні додатково пояснив, що в описі транс-акції вказані всі дії відповідача і автоматичне списання коштів відбувається лише коли існує заборгованість по поверненню кредитних коштів. Враховуючи те, що станом на 08.08.2008 року ніякої заборгованості не було, тому автоматичне списання коштів не можливо. Інші кредитні картки видаються лише за усним зверненням користувача до банку по закінченню терміну дії попередньої картки.

Відповідач в судовому засіданні додатково пояснила, що ні в 2010 році, ні в 2014 році вона ніяких коштів, щоб погасити борг на картку не вносила. Додаткових карток вона не отримувала і взагалі картку не міняла. На даний час, вона не може сказати чи підписувала вона в 2008 році анкету-заяву на отримання кредиту, чи ні. Оператор не питав у неї про суму кредиту, яку вона бажає отримати. У неї лише спитали про розмір середньомісячної заробітної плати. Анкету-заяву вона заповнювала власноручно, але суму кредиту у розмірі 3200 грн. в анкеті-заяви вона не писала. Гроші на її кредитну картку не приходили. Чому вона не цікавилась у банку з приводу не перерахування їй грошей на карту, пояснити не може. Вона не згідно з розміром заборгованості, вважаючи його не вірним. Просила відмовити у задоволені позову.

Після роз'яснень судом про порядок призначення та проведення експертизи, відповідач відмовилася від призначення та проведення судової бухгалтерської експертизи та почеркознавчої експертизи.

27 жовтня 2016 року, 13 березня 2017 року та 26 квітня 2017 року представник позивача надіслав суду додаткові пояснення з додатковими документами (а.с.111, 161-168, 194-196).

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1, ч.4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 57, ст. 58, ч.2 ст. 59 ЦК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що на кредитну картку, яку вона отримала 29.07.2008 року у відділенні банку не надходили гроші, що в період з 08.08.2008 року до 22.01.2010 року цієї карткою вона не користувалася, а саме: не знімала з неї кошти та не погашала борг, не обмінювала цю картку на іншу, коли закінчився строк її дії, суд не приймає до уваги та оцінює критично, оскільки ці твердження в деякій частині не відповідають письмовим запереченням відповідача та суперечать доказам наданими представником позивача. Суд вважає, що відповідач обрала дану тактику захисту своїх прав та інтересів для того, щоб уникнути від матеріальної відповідальності перед позивачем за невиконання договірних зобов'язань.

Згідно довіреності №9600 від 27.11.2007 року (а.с.43, 44) вбачається, що Закрите акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» в особі секретаря Правління Пронженко Наталії Юріївни уповноважує Баченко Ларису Федорівну - керівника Богуславського відділення Печерської філії ПриватБанку укладати кредитні договора та інші дії від імені ПриватБанку.

Згідно п.1.1 Статуту Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (а.с.17).

Судом встановлено, що згідно заяви від 29.07.2008 року (а.с.4), Умов та правил надання банківських послуг (а.с.7-12), довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 062635515 від 29.07.2008 року (а.с.148), довідки про доходи від 29.07.2008 року (а.с.149), відповідачу надано кредит у розмірі 13200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі платою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Про факт того, що відповідач ОСОБА_2 неодноразово зверталася до позивача з приводу отримання іншої кредитної картки, підтверджується фотознімками (а.с.128-130, 136-138, 166-168, 181-183), довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 134402446 від 22.01.2010 року (а.с.150), анкетою-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк від 12.10.2013 року (а.с.135, 151) та довідкою позивача (а.с.165).

Згідно постанови Вищого господарського суду України від 06.04.2017 року у справі №905/2009/15, посилаючись на Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 №254, ст.41 Закону України «Про національний банк України», ч.1, ч.2 ст.68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1988 року №566 вказано, що виписки з особистих рахунків клієнтів є підтвердженням виконання за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписки з особистих рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Враховуючи виписки по лицевому рахунку відповідача ОСОБА_2 (а.с.45-49а, 66,67) про рух коштів та автоматичного списання і нарахування процентів та штрафних санкцій по кредитних картках, а саме: НОМЕР_2 за період з 08.08.2008 року по 30.06.2016 року (а.с.116-126), НОМЕР_3 за період з 25.02.2010 року по 23.08.2014 року, НОМЕР_4 за період з 20.10.2014 року по 07.08.2015 року, довідки позивача (а.с.127) про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідача НОМЕР_2 за період з 29.07.2008 року по 07.08.2015 року та розрахунку заборгованості за договором від 29.07.2008 року (а.с. 3-5) вбачається, що станом на 29.02.2016 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у сумі 34471,30 грн.

Заява відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки відповідач ОСОБА_2 користуючись кредитною карткою НОМЕР_4 строк дії якої закінчується в липні 2016 року, поповнила свій рахунок 20.10.2014 року та 27.11.2014 року на 132 грн. та 660 грн., що підтверджується випискою по лицевому рахунку (а.с. 49а) та зважаючи на те, що позивач звернувся до суду з даним позовом 31.03.2016 року, тому судом встановлено, що 3-х річний строк позовної давності не сплинув.

Відповідно до ст.ст. 629, 525, 526, 612, 1054 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Враховуючи вищевказані положення норми матеріального права та те, що відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконувала договірні зобов'язання перед позивачем, внаслідок чого станом на 31.05.2016 року виникла заборгованість у сумі 14853,82 грн., суд вважає, що є всі законні підстави для задоволення вимог позивача, оскільки ці вимоги є законними та обґрунтованими.

Згідно платіжного доручення від 21.03.2016 року (а.с.18) вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Враховуючи положення ст.88 ЦПК України та те, що вимоги позивача задоволені на його користь, судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 629, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої: АДРЕСА_1, проживаючої: АДРЕСА_2, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, р/р №111, МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором в розмірі 34471,30 грн. та судовий збір у розмірі 1378 грн., а всього 35849 (тридцять п'ять тисяч вісімсот сорок дев'ять) гривень 30 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання копії рішення в повному обсязі.

Текст повного рішення виготовлено 10 травня 2017 року.

Головуючий: суддя В. М. Корбут