Головуючий суду 1 інстанції - Баронін Д.Б.
Доповідач - Єрмаков Ю.В.
Справа № 428/9456/16-ц
Провадження № 22ц/782/157/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Єрмакова Ю.В.,

суддів - Дронської І.О., Назарової М.В.

за участю секретаря судового засідання Попової Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» про зобов'язання зробити перерахунок боргу за послуги з газопостачання,

в с т а н о в и л а:

В вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, після уточнення якого остаточно просила зобов'язати відповідача зробити перерахунок боргу за послуги з газопостачання шляхом списання виставленого розміру боргу у сумі 3128 грн. 56 коп.

В обґрунтування позову вказала, що вона проживає з 1989 року у приватному секторі с. Щедрищево м. Сєвєродонецька. Приблизно в цей же період її сім'я облаштувала будинок лічильником з газопостачання (тип С-6), а 06 жовтня 2010 року уклала із відповідачем Договір про надання населенню послуг з газопостачання № 505, за яким виконавець (відповідач) зобов'язувався безперервно надавати споживачеві (позивачу), членам його сім'ї та іншим особам, зареєстрованим у квартирі, приватному будинку, послуги з постачання природного або скрапленого газу від групових резервуарних установок для побутових потреб з гарантованим рівнем надійності, безпеки, якості та величиною тиску, а споживач зобов'язується вчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами (цінами) у строки і на умовах, передбачених цим договором (п. 1 Договору). З того моменту позивач справно виконує свої зобов'язання з оплати спожитого природного газу згідно з показниками лічильника. Оплата проводилася в останній день поточного місяця, шляхом знімання показання лічильника за відповідний період і в наступному місяці проводилася оплата згідно із встановленими тарифами. За весь період правовідносин всі платежі приймалися, а при звірці взаємних розрахунків усі показники збігалися. В квітні 2015 року вступили в силу нові тарифи на газопостачання для населення. 06 травня 2015 року позивач отримала повідомлення № НОМЕР_1 про утворену заборгованість станом на 30.04.2015 на суму 1701,01 грн. Із наданої їй роздруківки поточних платежів вбачалося, що зазначена заборгованість виникла внаслідок невірного зарахування відповідачем внесених нею платежів. Оплата зараховувалась не за той період, який був зазначений в квитанції, а за наступний місяць, в якому і здійснювалася ця оплата. Таким чином, виставлена їй заборгованість утворилася внаслідок застосування нових значно підвищених у порівнянні з попередніми тарифів за природний газ, спожитий позивачем у попередній період, але внаслідок помилки відповідача віднесений до періоду дії нових тарифів. 07 травня 2015 року позивач звернулася до відповідача із заявою, де повідомила про допущену ним помилку та попросила вжити заходів для усунення її наслідків. Однак в своїй відповіді № 15-15.3-13/567 від 20.05.2015 останній повідомив, що показники були зараховані ним вірно та порекомендував надавати показники спожитого газу з 25 по 1 число місяця, в якому було спожито газ, і здійснювати оплату до 10-го числа місяця, що слідує за звітним. Не погодившись з такою позицією відповідача, вона повторно направила на його адресу заяву, де виклала усі обставини більш детально та попросила перевірити правильність нарахування їй боргу за спожитий газ. У своїй відповіді на зазначене звернення №15-15.3-13/863 від 03.07.2015 року відповідач зазначив, що заборгованість за особистим рахунком виникла внаслідок недотримання позивачем договірних відносин і норм законодавства в сфері газопостачання, а саме правил по наданню населенню послуг з газопостачання, згідно з якими зняття показань газового лічильника має здійснюватися споживачем щомісячно станом на 1 число місяця. Сплата за надані на протязі звітного місяця послуги по газопостачанню вноситься не пізніше 10 числа місяця, що слідує за звітним. В порушення зазначених норм показники за лютий були зафіксовані в платіжному документі від 19.03.2015 в розмірі 11830 грн., що фактично стає показниками за березень. Така ж ситуація і по наступних місяцях. В своїх відповідях відповідач посилався на п. 17 «Правил надання населенню послуг з газопостачання», затверджених Постановою КМУ № 2246 від 09.12.1999, в якому зазначено, що розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк. Зняття показань лічильників газу проводиться споживачем щомісяця станом на 1 число місяця, що настає за розрахунковим та зазначаються споживачем у платіжних документах. Газопостачальне та газорозподільне підприємства мають право контролювати правильність зняття показань та оформлення споживачем платіжних документів. Позивач вважає, що в зазначеному нормативно-правовому акті не зазначено, що в разі подання даних по спожитому газу станом на 1 число місяця, що настає за звітнім після 1-го числа, ці дані зараховуються за наступний місяць. Замість цього в п. 17 «Правил надання населенню послуг з газопостачання» зазначено, що споживач зазначає період, за який робить платіж, в платіжному документі. Тобто зазначена норма кореспондує обов'язок газопостачальника при рознесенні обсягів спожитого газу виходити з даних, занесених в платіжному документі до графи «призначення платежу», а не на підставі дати, коли такий платіж було зроблено. Відповідно до п. 22 Договору за наявності лічильника газу розрахунок за надані послуги проводиться за встановленими цінами на підставі фактичних показань лічильника. Прострочення ж платежу за певний період може бути підставою для накладення штрафних санкцій, а не мати наслідком зміну призначення платежу, у зв'язку з чим просила задовольнити позов.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 лютого 2017 року позов задоволено. Суд ухвалив зобов'язати Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» зробити перерахунок за спожитий ОСОБА_4, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, природний газ шляхом списання боргу у сумі 3128 (три тисячі сто двадцять вісім) грн. 56 коп., який був нарахований в період з грудня 2014 року по січень 2017 року включно. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з вказаним рішенням суду апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 лютого 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право:

1) постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін;

2) скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду

За змістом ст.213 ЦПК України рішення суду має бути законним та обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно з законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Такі вимоги закону судом першої інстанції не були виконані.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем протиправно нараховано борг позивачу за споживання природного газу, при цьому позивачем обраний спосіб захисту, який є ефективним та відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, а тому дійшов висновку про обгрунтованість позову.

Судова колегія не погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна особа самостійно обирає передбачений частиною 2 статті 16 ЦК України спосіб захисту цивільних прав та інтересів, на свій розсуд визначає коло відповідачів, які, на її думку, порушують її права, а також спосіб, у якій за законом можливе поновлення порушеного права.

Судом встановлено, що позивач зареєстрована з 14.07.2005 в будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії ЕН415153.

На підставі договору № 505 від 06.10.2010 року про надання населенню послуг з газопостачання, позивач є споживачем послуг ПАТ «Луганськгаз».

Отже, між сторонами склалися правовідносини з приводу користування природним газом для споживчих цілей, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», та Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 р. № 2246 (далі Постанова 2246), яка діяла до 13 липня 2016 року.

Згідно статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до пункту 4 Правил з надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №2246 від 09 грудня 1999 року(надалі - Правила 2246), послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, що укладається між ним та газопостачальним і газорозподільним підприємствами відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому порядку.

Згідно пункту 17 Правил, розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк.

Як вбачається з п.п. 16, 17, 22 розділу «Порядок оплати послуг» Договору № 505 від 06.10.2010 про надання населенню послуг з газопостачання, укладеного між сторонами, розрахунковим періодом є календарний місяць. Послуги оплачуються до 25 числа поточного місяця. За наявності лічильника газу розрахунок за надані послуги проводиться за встановленими цінами на підставі фактичних показань лічильника.

Згідно із копією повідомлення № НОМЕР_1, 06 травня 2015 року ПАТ «Луганськгаз» повідомило ОСОБА_2, яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 про те, що станом на 30.04.2015 за нею числиться заборгованість за використаний природний газ в сумі 1701,01 грн. Показники лічильника: 12230. Згідно з п. 17 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 № 2246 «Про затвердження Правил надання послуг з газопостачання» просить терміново вжити заходів щодо погашення заборгованості протягом 10 днів після отримання даного повідомлення.

07 травня 2015 року ОСОБА_2 подала начальнику СМУЗГХ заяву, в якій зазначила, що співробітниками його установи були невірно внесені відомості по оплаті по показникам лічильника, оскільки 06.01.2015 показники лічильника по квитанції № 119 від 03.01.2016 були зараховані за січень 2015 року, а не в показники за грудень 2014 року. Однак в зазначеній квитанції період оплати був зазначений за грудень 2014 року. Такі помилки внесення відомостей були допущені і в наступні періоди. Вона знімає показання лічильника в останній день місяця і в квитанції зазначає період, за який сплачує.

Листом начальника СМУЗГХ Куница В.А. від 20.05.2015 № 15-153-13/567 ОСОБА_2 було повідомлено, що згідно укладеного договору на постачання газу, Постанови КМУ № 2246 від 09.12.1996 «Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання» зняття показань газових лічильників проводиться споживачем щомісяця в останнє число поточного місяця і оплата проводиться до 10 числа наступного за розрахунковим місяцем.

Показання зазначені в квитанціях про оплату від 16.02.15, від 19.03.15, від 18.04.15 прийнято до нарахувань в поточних місяцях (показання 11430 м.куб. з квитанції від 16.02.15 прийняті в розрахунок лютого 2015 року, і т.д.). Надалі, щоб уникнути непорозумінь по фіксації показників їх необхідно передавати в управління газового господарства з 25 по 1 число місяця, в якому був спожитий газ. Оплата здійснюється згідно договору до 10 числа місяця, наступного за звітним.

Отже, фактичні обставини справи пов'язані із наявністю або відсутністю заборгованості за спожитий природний газ.

Як вбачається з позовної заяви, звертаючись з дійсним позовом, позивач просила зобов'язати відповідача зробити перерахунок за спожитий газ шляхом списання боргу.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1)визнання права;

2)визнання правочину недійсним;

3)припинення дії, яка порушує право;

4)відновлення становища, яке існувало до порушення;

5)примусове виконання обов'язку в натурі;

6)зміна правовідношення;

7)припинення правовідношення;

8)відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди

10)визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до ст. 31, 119, 215 ЦПК України визначати предмет та підстави позову є виключним правом позивача і суд не може їх змінити без згоди позивача.

Реалізуючи передбачене ст.55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа викладає в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, оскільки, завданням суду є саме захист порушених або оспорюваних прав та інтересів особи.

Отже, у разі порушення цивільного права відповідно до ст. 3, 11, 31 ЦПК України особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу, а перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду у відповідності до ст.4 ЦПК є обов'язком суду.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що в даному випадку підстав вважати, що наявне порушення права позивача, яке потребує захисту, не має, само по собі факт нарахування заборгованості у зв'язку з оплатою за послуги з газопостачання не у встановлені в договорі та згідно Постанови №2246 строки носить інформативний характер, оскільки вимог до позивача про стягнення суми заборгованості у цій справі не пред'явлено, тому саме по собі нарахування відповідачем зазначених сум як боргу без пред'явлення відповідних вимог, не встановлюють для позивача будь-яких обов'язків, крім рекомендації сплатити нараховані суми, що є різновидом претензії, у зв'язку з чим не створює для позивача ніяких прав та обов'язків та може бути перерахована самим відповідачем у разі дотримання позивачем строків оплати за спожитий газ.

Обставини стосовно перерахування зазначеної виниклої заборгованості у разі сплати позивачем (споживачем ) за користування газу у строки, вказані у договорі та згідно п.17 Постанови №2246 підтвердив і представник відповідача в апеляційній інстанції.

При цьому, сама позивач в судовому засіданні в апеляційній інстанції підтвердила, що не завжди дотримувалась вищевказаних строків оплати за користування послуг газопостачання, проте вважала, що ці обставини можуть бути підставою для нарахування пені.

Тому, виходячи з зазначеного вище,судова колегія вважає, що фактичні обставини справи пов'язані із наявністю або відсутністю заборгованості за спожитий природний газ та підлягають доведенню при пред'явленні відповідачем відповідних вимог про їх стягнення, при дослідженні яких суд зобов'язаний дати відповідну оцінку згідно вимог ст.212 ЦПК України. Проте таких вимог, як вже зазналось вище, відповідачем не заявлялось, а тому у суду не було підстав для задоволення позову шляхом списання наявної заборгованості.

З урахування наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу.

Згідно зі ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин відповідно п.1,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції повинно бути скасовано з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 303,307, 309, 313,315, 317 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» задовольнитичастково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 лютого 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» про зобов'язання зробити перерахунок боргу за послуги з газопостачання відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно, може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення.

Головуючий суддя Єрмаков Ю. В.

Судді: Дронська І.О.

Назарова М.В.