Справа № 452/1076/15 Головуючий у 1 інстанції: Сенечин В.М.
Провадження № 22-ц/783/768/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Копняк С.М., Мельничук О.Я.,

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: представника ОСОБА_2 «Рай» ЛТД ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника виконкому Рудківської міської ради ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рай" ЛТД на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 жовтня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рай" ЛТД до ОСОБА_4, ОСОБА_6, виконавчого комітету Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області про визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету звільнення земельних ділянок,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Рай" ЛТД звернулося із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони є постійним користувачем земельної ділянки площею 0,1319 га призначеної для комерційної діяльності яка розташована в м. Рудки, вул. Валова,1 «а»

Рішенням виконкому Рудківської міської ради від 25 жовтня 2001 року №134, було надано дозвіл ОСОБА_6 на будівництво кіоску №13 на території ринку в м. Рудки по вул. Валова 1 «а».

Також рішенням виконкому Рудківської міської ради від 03 листопада 2004 року №197 дозволено ОСОБА_4 будівництво кіоску №34 на території ринку в м. Рудки по вул. Валова 1 «а».

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 без документів, що підтверджують право землекористування та виділення земельної ділянки в натурі, побудували торгівельні кіоски, у яких проводять господарську діяльність.

Позивач вважав, що виконком Рудківської міської ради у 2001 та 2004 роках всупереч положенням ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування» прийняв рішення про надання дозволів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на будівництво кіосків на земельній ділянці, яка знаходилася у їхньому (ОСОБА_2 «Рай») користуванні, не вилучивши її (земельну ділянку) в установленому законом порядку, а останні самочинно побудували там торгівельні споруди.

З урахуванням зазначених обставин позивач - ОСОБА_2 «Рай» на підставі ст.ст.95,125,126,116,212,152,155 ЗК України просив:

визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Рудківської міської ради:

від 25 жовтня 2001 року №134 «Про розгляд заяви ОСОБА_6;

від 03 листопада 2004 року №197 «Про дозвіл ОСОБА_4 на будівництво торгового кіоску по вул. Валова, 1 «а» в м. Рудки в частині п.2-3.

Зобов'язати ОСОБА_6 звільнити земельну ділянку по вул. Валова,1 «а» в м. Рудки (шляхом демонтажу споруди кіоску №13) та привести земельну ділянку площею 8 кв.м у придатний для використання стан.

Зобов'язати ОСОБА_4 звільнити земельну ділянку по вул. Валова, 1 «а» в м. Рудки (шляхом демонтажу споруди кіоску №34) та привести земельну ділянку площею 15 кв.м у придатний для використання стан (а.с.2-6).

Оскаржуваним рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2 "Рай" ЛТД.

В апеляційній скарзі посилається на те, що на момент прийняття рішення про надання дозволу на будівництво кіосків ОСОБА_6 (25 жовтня 2001 року) та ОСОБА_4 (03 листопада 2004 року), їхнє товариство було постійним землекористувачем земельної ділянки площею 0,1319 га розташованої в м. Рудки, вул. Валова,1 «а» і на даний час є чинний Державний акт серії ІІ-ЛВ №002954 від 13 лютого 2002 року виданий на підставі рішення Рудківської міської ради №1 від 15 вересня 1998 року.

Орган місцевого самоврядування виконком Рудківської міської ради не приймав рішення про вилучення у їхнього товариства частини земельної ділянки для передачі її ОСОБА_6 та ОСОБА_4, а відтак будівництво кіосків було проведено з порушенням земельного законодавства, що дає підстави для задоволення позову.

Просить рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 «Рай» ЛТД ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, ОСОБА_4 та представника виконкому Рудківської міської ради ОСОБА_5 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 "Рай" ЛТД підлягає до часткового задоволення, рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 жовтня 2016 року скасуванню на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що Державний акт на право постійного користування землею був зареєстрований ОСОБА_2 «Рай» у лютому 2002 року і дозвіл на будівництво кіосків №34 та №13 за погодженням з ОСОБА_2 «Рай» був наданий згідно рішень №155 та №134 від 25 жовтня 2001 року, тому рішення міськвиконкому про дозвіл ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на будівництво торгових кіосків на земельній ділянці території ринку є правомірними і прийняті в межах компетенції.

Крім того, Рудківською міською радою прийняті рішення №1 від 14 серпня 2014 року та №71 від 16 червня 2016 року, згідно яких державний акт ОСОБА_2 «Рай» ЛТД на право постійного користування земельною ділянкою по вул. Валовій,1 «а» у м. Рудки визнаний таким, що втратив чинність.

З таким висновком повністю погодитись не можна виходячи із наступних підстав.

Судом та матеріалами справи установлено, що позивач - ОСОБА_2 «Рай» ЛТД з 01 грудня 1997 року є користувачем земельної ділянки площею 0,15 га, а в подальшому 0,1319 га, що розташована на території Рудківської міської ради м. Рудки Самбірського району Львівської області, вул. Валова,1 «а» та належить до комунальної власності (а.с.100).

Рішенням від 09 липня 1998 року було затверджено матеріали попереднього погодження на відвід земельної ділянки під будівництво ринку в м. Рудки на вул. Валовій позивачу та надано дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт по відведенню земельної ділянки в постійне користування під ринок площею 1500 кв.м.

Рішенням Рудківської міської ради №1 від 15 вересня 1998 року земельна ділянка передана позивачу у постійне користування для комерційної діяльності.

Згідно Державного акту на право постійного користування землею ІІ- ЛВ №002954 від 13 лютого 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №67, ОСОБА_2 «Рай» ЛТД є постійним користувачем земельної ділянки площею 0,1319 га, призначеної для комерційної діяльності розташованої в м. Рудки, вул. Валова,1 «а» (а.с.7-8).

Рішенням виконкому Рудківської міської ради від 25 жовтня 2001 року №134, «Про розгляд заяви ОСОБА_6Я.» дозволено ОСОБА_6 будівництво кіоску №13 на території ринку в м. Рудки по вул. Валова 1 «а», із зобов'язанням забудовника оформити технічну документацію в районній архітектурі (а.с.14).

Підставою для прийняття такого рішення стала заява ОСОБА_6 від 15 жовтня 2001 року про дозвіл на будівництво кіоску на території ринку, яка була погоджена з тодішнім директором ринку ОСОБА_7 (а.с.37).

02 січня 2002 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного Самбірського району ОСОБА_6 було дано дозвіл №4 на виконання будівельних робіт з будівництва торгового кіоску відповідно до проектної документації та будівельного паспорта торгового кіоску №13 (а.с.109-114).

Також рішенням виконкому Рудківської міської ради від 03 листопада 2004 року №197 «Про розгляд заяви ОСОБА_4І.» дозволено ОСОБА_4 будівництво кіоску №34 на території ринку в м. Рудки по вул. Валова 1 «а», із зобов'язанням забудовника оформити технічну документацію у районній архітектурі (а.с.11).

Підставою для прийняття такого рішення виконкомом Рудківської міської ради стала заява ОСОБА_4 від 01 листопада 2004 року про дозвіл на будівництво кіоску на території ринку та договір №34 на оренду земельної ділянки на ринку укладений 03 листопада 2004 року між ОСОБА_4 та директором ОСОБА_2 «Рай» ЛТД ОСОБА_8 (а.с.12; 87).

08 листопада 2005 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного Самбірського району ОСОБА_4 було дано дозвіл №4 на виконання будівельних робіт з будівництва торгового кіоску відповідно до проектної документації та будівельного паспорта торгового кіоску №34 (а.с.210;212-116).

Системний аналіз зазначених доказів в їх сукупності дає підстави для висновків про те, що рішення виконкому Рудківської міської ради від 25 жовтня 2001 року №134 (яким було надано дозвіл ОСОБА_6 на будівництво на території ринку м. Рудки по вул. Валова №1 «а» кіоску №13) було прийнято в період дії рішення Рудківської міської ради №1 від 15 вересня 1998 року, яким зазначена земельна ділянка передана ОСОБА_2 «Рай» ЛТД у постійне користування для комерційної діяльності.

Рішення виконкому Рудківської міської ради від 03 листопада 2004 року №197 «Про дозвіл ОСОБА_4 на будівництво торгового кіоску по вул. Валова,1 «а» в м. Рудки в частині п.2-3, було прийнято коли землекористувачем зазначеної земельної ділянки було ОСОБА_2», відповідно до Державного акту на право постійного користування землею ІІ- ЛВ №002954 від 13 лютого 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №67.

Таким чином, надання власником (виконкомом Рудківської міської ради) частини земельних ділянок ОСОБА_6 (8 кв.м.) та ОСОБА_4 (15 кв.м.) для спорудження кіосків було проведено з порушенням норм земельного законодавства, без вилучення їх в землекористувача, яким на той час був ОСОБА_2 «Рай» ЛТД, хоча і за згодою останніх

Рудківською міською радою прийняті рішення №1 від 14 серпня 2014 року та №71 від 16 червня 2016 року, згідно яких державний акт ОСОБА_2 «Рай» ЛТД на право постійного користування земельною ділянкою по вул. Валовій,1 «а» у м. Рудки визнаний таким, що втратив чинність, однак постановою Вищого господарського суду України від 24 листопада 2016 року визнано недійсним рішення Рудківської міської ради Львівської області від 14 серпня 2014 року №1.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що оскаржувані рішення міськвиконкому Рудківської міської ради від 25 жовтня 2001 року №134 та від 03 листопада 2004 року №197 про дозвіл ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на будівництво торгових кіосків на земельній ділянці території ринку є правомірними і прийняті в межах компетенції.

У той же час, як встановлено в суді апеляційної інстанції, відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на підставі вищезазначених рішень (рішення виконкому Рудківської міської ради від 25 жовтня 2001 року №134 та 03 листопада 2004 року №197), а також погоджувальних дозвільних документів, у 2001-2004 роках, побудували на земельній ділянці яка знаходиться у користуванні ОСОБА_2 «Рай» ЛТД споруди кіосків №13, №34, та здійснюють там підприємницьку діяльність, про що очевидно було відомо землекористувачу, і останній до 28 лютого 2015 року не предявляв жодних претензій про звільнення земельної ділянки.

Зазначене питання стало актуальним лише з 2015 року у зв'язку із недосягненням згоди щодо плати за оренду між фізичними особами - підприємцями які побудували споруди кіосків та здійснюють підприємницьку діяльність на ринку і керівництвом ОСОБА_2 «Рай» ЛТД.

Таким чином, беззаперечно установлено, що позивачу - ОСОБА_2 «Рай» ЛТД було відомо про рішення органу місцевого самоврядування від 25 жовтня 2001 року №134 та 03 листопада 2004 року №197 про надання дозволу ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на будівництво споруд кіосків №13, №34, такі будувалися за згодою та віданням позивача і з 2001 та 2004 років зазначені кіоски функціонують.

В суді першої інстанції 25 липня 2016 року представник Рудківської міської ради заявив клопотання про застосування строку позовної давності та необхідності застосування наслідків спливу позовної давності передбачених ч.4 ст.267 ЦК України щодо предмета спору. З таким же клопотанням звернувся представник Рудківської міської ради в суді апеляційної інстанції.

Як зазначено у ст.71 ЦК Української РСР в редакції від 18.07.1963 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки.

Стаття 74 ЦК вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражним або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Стаття 75 позовна давність застосовується судом, арбітражним або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Стаття 76 перебіг позовної даності починається з дня виникнення права на позов. Позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюється законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Стаття 80 закінчення строку позовної даності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Згідно статті 257 ЦК України який набрав чинності 01 січня 2004 року загальна позовна давність встановлюється у три роки.

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної даності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У справі що переглядається, встановлено, що позивач ОСОБА_2 «Рай» звернувся з позовом, щодо скасування рішення виконкому Рудківської міської ради від 25 жовтня 2001 року №134 «Про розгляд заяви ОСОБА_6 та від 03 листопада 2004 року №197 «Про дозвіл ОСОБА_4 на будівництво торгового кіоску по вул. Валова,1 «а» в м. Рудки в частині п.2-3 лише 17 квітня 2015 року, тобто поза межами строків встановлених ст.71 ЦК Української РСР (щодо ОСОБА_6Я.) та ст.257 ЦК України (щодо ОСОБА_4І.), що є підставою для відмови в позові за спливом позовної даності.

Такий висновок суду узгоджується із рядом правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах, що винесені у відповідності до п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України і є обов'язковим до застосування, зокрема, у справах: №6-216 цс15 від 14 вересня 2016 року; №6-832 цс 15 від 28 вересня 2016 року; №6-2469 цс 16 від 16 листопада 2016 року.

Із даних правових позицій убачається таке:

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної даності має декілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що міститься в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставі своїх вимог та заперечень.

Відповідач, навпаки,мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Посилання директора ОСОБА_2 «Рай» ОСОБА_8 про те, що йому стало відомо про порушення прав Товариства лише у 2014-2015 роках суперечить матеріалам справи та наявним у справі доказам із яких видно, що Товариству було відомо про побудову відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_4 кіосків на території ринку з 2001 та 2004 року, однак він не звертався до суду за захистом прав та інтересів.

Тому є підстави для відмови у позові ОСОБА_2 «Рай» за спливом позовної давності.

З врахуванням зазначених обставин, апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, рішення суду першої інстанції скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 «Рай».

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.313, ч.2 ст.314, ст..ст.316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рай" ЛТД задовольнити частково.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Рай" ЛТД до ОСОБА_4, ОСОБА_6, виконавчого комітету Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області про визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету звільнення земельних ділянок відмовити за спливом позовної давності.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_9