АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/5124/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/926/К/17 суддя Тихомиров І.В.
Категорія № 5 (I) Суддя-доповідач - Барильська А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Борщ А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Нікопольський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2014 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3, третя особа Нікопольський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням в обґрунтування якого зазначила, щовідповідно до договору довічного утримання від 29.12.2006 р. посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу, Рачковою О.А., який зареєстровано в реєстрі за № 4661, вона є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1.

В будинку зареєстрована вона, її сини - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідач по справі ОСОБА_3 її колишній чоловік.

ОСОБА_3 зареєстрований в будинку з дозволу колишнього власника будинку, яка доводилась матір'ю ОСОБА_3 - ОСОБА_7.

Шлюб між нею та ОСОБА_3 розірвано.

Відповідач у витратах по утриманню будинку участі не приймає. Реєстрація відповідача перешкоджає їй, як власнику будинку, вільному користуванню та розпорядженню своїм майном. Добровільно відповідач відмовляється знятися з реєстрації, тому вона вимушена звернутися із зазначеним позовом до суду.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2017 року позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог посилаючись на те, що на її думку, суду першої інстанції нею було надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження її позовних вимог, як то акти обстеження матеріально побутових умов, в яких засвідчено, що ОСОБА_3 не проживає в домоволодінні з 2002 року. Крім того було надано копію позовної заяви, згідно якої померла мати ОСОБА_3 - ОСОБА_7, за життя намагалась визнати сина втратившим право на житло.

Позивач вказує, що судом першої інстанції, при ухваленні рішення, не врахована найважливіша причина звернення із позовом, а саме те, що реєстрація відповідача у будинку загрожує як її життю, так і життю її дітей, оскільки відповідач з'являючись періодично у будинку влаштовує сварки, які закінчуються тілесними ушкодженнями позивача, що підтверджено постановами правоохоронних органів.

Посилаючись на вимоги ст.ст. 317,319,321,346,391 Цивільного Кодексу України, позивач просить в своїй апеляційній скарзі задовольнити її позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7, яка доводилась матір'ю відповідачу ОСОБА_3, за договором довічного утримання від 29.12.2006 р. посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу, Рачковою О.А., який зареєстровано в реєстрі за № 4661 передала у власність ОСОБА_2 будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач по справі зареєстрований в будинку з дозволу матері ОСОБА_7

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.05.2014 р. № 21932958 проведено державну реєстрацію зазначеного будинку та земельної ділянки на ім'я ОСОБА_2, позивача по справі.

За рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 24.11.2005 р. шлюб між ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 розірвано. (а.с. 41) За рішенням суду дата припинення шлюбних відносин зазначено серпень місяць 2002 року.

Згідно довідки № 1380 від 05.06.2014 р. виданою Менжинською сільською радою Нікопольського району за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2, її сини - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідач по справі ОСОБА_3

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

У п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

П. 33 зазначеної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, непов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Сторонами по справі не оспорюється, що померла ОСОБА_7 була матір'ю відповідача та він зареєстрований в спірному будинку з її дозволу.

На думку колегії суддів,суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки мотивування позовних вимог тим, що позивач несе витрати на комунальні послуги через реєстрацію місця проживання відповідача в будинку не є співставними з позовними вимогами визнання таким, що втратив право користування житлом, оскільки існування реальної небезпеки порушення ОСОБА_2 її права власності чи законного володіння зі сторони відповідача позивачем суду не доведено.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що нею надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, як то акти обстеження матеріально побутових умов, в яких засвідчено, що ОСОБА_3 не проживає в домоволодінні з 2002 року колегією судді не приймаються до уваги, оскільки надані позивачем докази фіксують факт не проживання відповідача в будинку понад один рік, однак не зазначають, яким чином відповідачем, який є колишнім членом сім'ї, порушується право власності позивача чи законного її володіння спірним будинком.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те що, відповідач створює їй перешкоди у користуванні власністю, не сплачує комунальні рахунки та загрожує її життю, та життю дітей, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки це не є підставою для усунення перешкод, зі сторони відповідача, в користуванні житловим приміщенням та його виселенні.

Також не може бути підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 той факт, що за життя мати відповідача намагалась визнати його втратившим право на житло, оскільки вказані обставини не стосуються предмету даного спору, тому доводи апеляційної скарги позивача в цій частині є безпідставними.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішеннясуду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: