Справа № 316/159/17
Провадження № 2/316/375/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2017 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі:

головуючого судді: Капустинського М.В.,

секретаря судового засідання: Терещенко О.П.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Енергодарі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Енергодарського міського суду 06 лютого 2017 року з позовною заявою, в якій просить суд стягувати щомісячно з відповідача - ОСОБА_2 аліменти на свою користь на утримання неповнолітньої дитини: доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/4 частини усіх заробітків відповідача, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття, обґрунтовуючи позов тим, що відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання доньки не надає.

В судове засідання сторони не зявилися.

Позивачка ОСОБА_1 надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.27).

Відповідач ОСОБА_2 також надав письмову заяву (а.с.20), відповідно до якої зазначає, що ніколи не усувався від участі у матеріальному забезпеченні доньки. Відповідач за лютий-березень 2017 року переказав гроші позивачу на утримання доньки, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.21). Вважає, що спору не існує щодо стягнення з нього аліментів, бажає самостійно кожного місяця переказувати поштовим переказом гроші на утримання доньки, але разом з тим вирішення птання про стягнення аліментів покаладає на розсуд суду, справу просить слухати за його відсутності.

На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у звязку з неявкою у судове засідання всіх сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне:

Між сторонами 09 серпня 2014 року було укладено шлюб (а.с.3), в шлюбі у сторін народилась донька: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.4). Шлюб між сторонами не розірвано. Дитина проживає разом з позивачем, що не оспорюються відповідачем. Відповідач у своїй письмовій заяві спростовує обставини, викладені позивачем у позові щодо небажання ним утримувати дитину та бажає самостійно кожного місяця переказувати поштовим переказом гроші на утримання доньки (а.с.20).

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається.

Згідно із ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як зазначає сам відповідач та підтверджується наданою відповідачем копією квитанції про переказ коштів (а.с.21), відповідач переказав кошти позивачу 15 березня 2017 року, позивач звернулась до суду 06 лютого 2017 року. Тобто матеріальна допомога від відповідача позивачу надійшла вже після звернення позивача до суду з позовною заявою, інших підтверджень добровільної матеріальної допомоги позивачу на утримання спільної дитини, до дати звернення позивача до суду, відповідачем не надано та не зазначено.

Згідно ч.1 ст.181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

З зазначеного вище, суд робить висновок, про відсутність домовленості між сторонами про добровільність надання матеріальної допомоги позивачу на утримання спільної дитини, про це також свідчить й саме звернення позивача до суду. Крім того, на час розгляду справи, інших доказів матеріальної допомоги позивачу, відповідачем суду не надано та не зазначено.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України, є одним з головних Конституційних обов'язків.

Частиною 8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дітей.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.1 ст.141 СК України, мати й батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою.

У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі ст.ст. 1, 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно із ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України, тобто менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та відбування боржником покарання у виді виправних робіт. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Крім того, суд зауважує, що визначений судом розмір аліментів, в разі суттєвої зміни або погіршення життєвих обставин, може бути переглянутий судом за заявою поданою відповідно до законодавства України.

Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Позивач просить суд про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітків (доходів) відповідача, що в свою чергу не перевищує максимального розміру аліментів встановленого ст.128 КЗпП України та ст.70 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, відповідачем не надано доказів того, що він не в змозі надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання спільної дитини у зазначеному позивачем розмірі.

Виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані та є такими, що підлягають задоволенню, оскільки є об'єктивними з огляду на вимоги закону та обов'язку чоловіка - батька дитини утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення дитиною повнолітнього віку.

Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Крім того, згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд, з урахуванням вимог п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та ч.3 ст.88 ЦПК України вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь держави розмір судового збору, який становить 640 грн. 00 коп.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, 197, 208, 209, 212-215, 218, 292, 294, 296, 367 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Вимоги позовної заяви ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягувати щомісячно зі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, аліменти на утримання неповнолітньої дитини: доньки -ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини із усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого на одну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 06.02.2017 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути зі ОСОБА_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, на користь держави, судовий збір в розмірі 640 гривень 00 копійок.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Енергодарський міський суд Запорізької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: М. В. Капустинський