Провадження №4-с/760/48/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Козак К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Махової Д. А. від 12.06.2015 -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Махової Д.А. від 12 червня 2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 760/4242/14-ц від 26 березня 2015 року про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» грошових коштів у сумі 350 529 доларів США та 3 654 грн судового збору.

У зазначеній скарзі заявник просив:

-Поновити пропущений строк звернення до суду із зазначеною скаргою;

-Визнати протиправною постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження № 47803681 від 12.06.2015;

-Зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у м. Києві відкрити виконавче провадження про примусове стягнення з ПАТ «Брокбізнесбанк» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 350 529 дол. США та 3 654 грн. судового збору на підставі виконавчого листа № 760/4242/14-ц від 26.03.2015.

Обґрунтовуючи вимоги своєї скарги заявник зазначив, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавчий лист у справі № 760/4242/14-ц від 26.03.2015, виданий Солом'янським районним судом м. Києва, про стягнення з ПАТ «Брокбізнесбанк» грошових коштів у сумі 350 529 дол. США та 3 654 грн. судового збору.

Скаржник вказав, що 12.06.2015 старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві Махова Д. А. винесла постанову про відмову у відкриті виконавчого провадження на підставі п. 6-1 статті 26 Закону «Про виконавче провадження» у зв'язку з офіційним оприлюдненням повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Зазначено, що постановою Правління Національного Банку України від 28.02.2014 № 107 ПАТ «Брокбізнесбанк» віднесений до категорії неплатоспроможних з 03.03.2014 та введено тимчасову адміністрацію. Однак, суд своїм судовим рішенням визнав правомірним примусове стягнення грошових коштів з боржника, який перебуває в процесі ліквідації за рішенням НБУ.

Скаржник посилався на те, що йому відмовлено у відкритті виконавчого провадження, не дивлячись на те, що ухвалено судове рішення, відповідно до якого стягнення має бути запроваджено, незважаючи на розпочату процедуру ліквідації, а також існує практика Європейського суду з прав людини, щодо обов'язковості виконання рішення суду.

У судове засідання сторони не з'явилися, хоча були повідомлені про розгляд справи належним чином, однак, їх неявка не перешкоджає розглядові справи у їх відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до положення п.1 ч. 1 ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Суд встановив, що оскаржена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження була прийнята 12.06.2015. ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом про визнання цієї постанови протиправною та її скасування.

Зазначений адміністративний позов був надісланий поштою 22.06.2015, про що свідчить відбиток поштового штампу на описі вкладення. Отже, заявник, у встановлений статтею 384 ЦПК строк, оскаржив цю постанову, однак помилково звернувся до суду адміністративної юрисдикції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.06.2015 ОСОБА_1 було відмовлено у відкритті провадження у справі і роз'яснено, що ці вимоги належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Заявник зазначає, що вищевказану ухвалу суду він отримав 13.07.2015. а звернувся до суду з цією скаргою 15.07.2015.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає причини пропущення строку поважними та дійшов висновку про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України при набранні рішенням законної сили воно є обов'язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба як єдиний орган примусового виконання зобов'язана вжити всі необхідні заходи для його виконання.

Суд встановив, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25.06.2014 у справі № 760/4242/14, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.01.2015, стягнуто з ПАТ «Брокбізнесбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 350 059 дол. США та судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Суд задовольнив позов про стягнення коштів, незважаючи на те, що постановою Правління НБУ від 28 лютого 2014 року № 107 ПАТ «Брокбізнесбанк» було віднесено до категорії неплатоспроможних з 03 березня 2014 року та введено тимчасову адміністрацію.

Старший державний виконавець Махова Д.А. 12 червня 2015 року прийняла постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Солом'янським районним судом м. Києва.

Постановою Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року № 107 ПАТ «Брокбізнесбанк» було віднесено до категорії неплатоспроможних з 03 березня 2014 року та введено тимчасову адміністрацію.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Пунктом 6-1 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Частинами другою, третьою ст. 67 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі ліквідації боржника ? юридичної особи виконавчий документ надсилається ліквідаційній комісії (ліквідатору) для вирішення питання про подальший порядок виконання рішення у встановленому законом порядку. У разі надходження виконавчого документа до ліквідаційної комісії (ліквідатора) арешт з майна боржника знімається за постановою державного виконавця, затвердженою начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. У разі якщо виконавчий документ надіслано ліквідаційній комісії (ліквідатору), виконавче провадження підлягає закінченню в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з п. 7 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Після переходу банку до процедури ліквідації задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом, порядку з дотриманням принципу черговості, передбаченого ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з пунктом 2.3 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року № 2 (далі ? Положення), втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) неплатоспроможного банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Уповноважена особа Фонду на ліквідацію не має права здійснювати будь-які операції з активами та зобов'язаннями неплатоспроможного банку (зокрема здійснювати зарахування зустрічних вимог (у тому числі однорідних), договірне списання, перерахування коштів на інші рахунки, у тому числі в межах одного банку (крім перерахування коштів клієнтів, вимоги яких акцептовані Фондом, для їх обліку на балансовому рахунку вимог кредиторів), крім визначених Законом.

Отже, перерахування коштів на рахунок стягувача поза межами ліквідаційної процедури взагалі неможливе у зв'язку із тим, що банком не здійснюється банківська діяльність, а кореспондентський рахунок банку закрито Уповноваженою особою Фонду та виключено банк зі складу учасників системи електронних платежів у порядку, визначеному пунктом 3.4. розділу V Положення. Для забезпечення процедури ліквідації банку відкрито накопичувальний рахунок. З накопичувального рахунку банку проводяться тільки розрахунки кредиторами згідно з затвердженими реєстрами й оплата витрат на здійснення процедури ліквідації.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Махової Д. А. від 12.06.2015, не підлягає задоволенню, оскільки, чинним законодавством України встановлений особливий порядок виконання судових рішень відносно банку, який знаходиться на стадії ліквідації, вимоги стягувачів до банку-боржника, який знаходиться на стадії ліквідації, можуть бути задоволені лише в межах ліквідаційної процедури, а не внаслідок примусового виконання рішення суду. Таким чином, суд не вбачає неправомірних дій державного виконавця, оскільки, останнім було винесено спірну постанову, згідно вимог законодавства.

За частиною 1 статті 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи викладене та керуючись ЗУ «Про виконавче провадження», ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ст.ст. 383-387 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Визнати причини пропущення строку для подання скарги поважними і поновити ОСОБА_1 строк для подання скарги.

У задоволенні скарги - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: І. А. Усатова