Справа № 138/492/17 Провадження № 22-ц/772/1391/2017Головуючий в суді першої інстанції Жикевич Т. Б.
Категорія 50Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду

Вінницької області в складі:

головуючогоІващука В.А.,
суддів:Міхасішин І.В., Стадник І.М.,
при секретаріКирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 квітня 2017 року,

у с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом ОСОБА_6 звернулася в суд 1 березня 2017 року.

Зазначила, що з відповідачем вона зареєструвала шлюб 25 липня 2004 року. Від спільного сімейного життя у сторін народилось двоє дітей - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. Подружні відносини між сторонами спору не склалися, а тому рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02.08.2010 шлюб було розірвано. Діти проживають з нею. Відповідач офіційно працевлаштований в ДП «Могилів-Подільське лісове господарство» має постійний заробіток, а також він має прибуток від підсобного господарства.

Вказала, що в даний час вона не працює. Молодша донька перебуває на «Д» обліку в лікаря, а тому потребує постійного медикаментозного лікування, лабораторного обстеження та повноцінного збалансованого харчування, на що потрібно додаткові кошти.

Посилаючись на ці обставини позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання малолітніх дітей.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 квітня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісячно, в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), на двох дітей, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 01.03.2017 по досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Рішення допущено до негайного виконання в частині стягнення розміру аліментів за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_7 судовий збір в розмірі 640 гривень на користь держави.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити з 1/3 частки усіх видів його заробітку на 1/2 частку відповідно.

Відповідач заперечував доводи апеляційної скарги у поданому письмовому запереченні та просив справу розглядати без його присутності, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи із наступного.

У відповідності до положень статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Із оскаржуваного рішення суду вбачається, що таке рішення є по суті правильним і справедливим, а тому скасованим бути не може.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечувалось сторонами, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 липня 2004 року.

Від спільного сімейного життя у сторін народилось двоє дітей: донька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. Подружні відносини між сторонами спору не склалися, а тому рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02.08.2010 шлюб було розірвано. Діти проживають із позивачем. Встановлено, що відповідач фізично здоровий, офіційно працевлаштований в ДП «Могилів-Подільське лісове господарство». Позивач не працює. Молодша донька сторін спору перебуває на «Д» обліку в лікаря, а тому потребує постійного медикаментозного лікування, лабораторного обстеження та повноцінного збалансованого харчування.

Вирішуючи спір та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції правильно керувався вимогами статей 180,182,183 СК України та правильно виходив із встановлених обставин про те, що стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку буде відповідати вимогам закону та достатнім для утримання дітей з урахуванням того, що обов'язок утримання лежать також і на матері дітей. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд також правильно виходив із того, що витрати понесені на лікування та витрати які позивач має у майбутньому понести на це є додатковими витратами і відповідно можуть бути стягнуті за таким позовом відповідно до положення статті 185 СК України.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам та ґрунтуються на правильно застосованих нормах матеріального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду та не дають правових підстав для скасування судового рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог повністю.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховані всі обставини на які послався позивач не відповідають дійсності, оскільки зі змісту судового рішення вбачається, що судом ураховані всі обставини, які мають значення для справи.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що судом неправильно не враховано необхідність стягнення розміру аліментів в ? частці через додаткові витрати на лікування дитини та розвиток їх додаткових здібностей не дають підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, оскільки доводи апелянта не ґрунтуються на положеннях норм матеріального права які регулюють ці правовідносини.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, суд обґрунтовано мотивував свої висновки в частині додаткових витрат на дітей, що викликані особливими обставинами, а саме розвитком здібностей дітей, хворобою однієї із дітей та обґрунтовано послався на те, що ці витрати є підставою для звернення з окремими вимогами в порядку статті 185 СК України.

Наявність вказаної норми матеріального права (стаття 185 СК України) виключає можливість ураховувати особливі обставини для збільшення розміру аліментів які визначаються в загальному порядку, а саме за положеннями статей 182, 183 СК України, оскільки наявність особливих обставин які викликають необхідність надавати додаткову допомогу у зв'язку з розвитком здібностей дітей та (чи) хворобою є окремою визначеною законом правовою підставою для стягнення додаткових витрат на дітей.

Отже, оскаржуване рішення суду є правильним і справедливим та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому зміні чи скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 квітня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: /підпис/ В.А. Іващук

/підпис/ І.В. Міхасішин

/підпис/ І.М. Стадник

Згідно з оригіналом

Суддя В.А. Іващук