Справа № 396/1857/16-ц
Провадження № 2/396/42/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2017 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого: Гарбуз Ольга Анатоліївна

за участю секретаря Пономаренко Р.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Новоукраїнка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Колос", Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області відділу Держгеокадастру у Новоукраїнському районі про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, повернення майна, набутого без належної правової підстави,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, повернення майна, набутого без належної правової підстави.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08 лютого 2016 року помер батько позивача ОСОБА_4. Після смерті батька позивач почав оформляти спадкові права та з'ясувалось, що земельна ділянка розміром 5,15 га. розташована на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області за кадастровим номером :02:002:0515 перебуває в користуванні СТОВ «Колос» з 29.05.2006 року терміном на 15 років, на підставі договору оренди та змін до нього.

Знаючи, що жодних документів щодо надання земельної ділянки в оренду батьки не підписували, вказані документи в них відсутні, коштів за оренду земельної ділянки не отримували, також письмове звернення позивача до СТОВ «Колос» про надання копії договору оренди земельної ділянки та акту приймання-передачі залишилось без відповіді, отже він вважає, що дана земельна ділянка використовується відповідачем безпідставно, а тому звернувся з даним позовом до суду та просить суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, повернути земельну ділянку йому, як спадкоємцю, а також стягнути з відповідача понесені ним судові витрати в сумі1870 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 6250 грн..

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з обставин викладених в письмових поясненнях доданих до матеріалів справи. Також додали, що позивачем строк позовної давності не пропущено, оскільки позивач дізнався про існування спірних договорів лише після смерті батька позивача, а точніше в жовтні 2016 року, що відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності.

В судовому засіданні представник відповідача заперечила проти задоволення позовних вимог та просила відмовити в їх задоволенні з обставин викладених в письмових запереченнях, які долучені до матеріалів справи. Також зазначила, що не може пояснити, хто саме від імені батька позивача підписував спірні договори, зважаючи на велику кількість правочинів з іншими орендодавцями, просить застосувати наслідки спливу позовної давності, посилаючись на наступне: Договір оренди земельної ділянки був укладений між ОСОБА_4 та СТОВ «Колос» 29.05.2006 року та зареєстрований у Кіровоградській філії ДП «Центр ДЗК» 18.12.2007 року за №337 року. За всі роки оренди земельної ділянки ОСОБА_4 отримував орендну плату, що підтверджує обізнаність його про укладення договору оренди земельної ділянки 2006 року. Так як договір оренди земельної ділянки набирає чинності з моменту державної реєстрації то вважає, що строк позовної давності закінчився відповідно ст. 262 ЦК України, яка передбачає, що заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Вважає, що позивач та його представник не надали жодних належних доказів до матеріалів справи для визнання недійсним договору оренди, та посилаючись на узагалненням ВСУ від 10.01.2017 року зазначає, що ОСОБА_4 в 2010 році підписав зміни до договору оренди та протягом тривалого часу отримував орендну плату за землю і жодного разу у нього не виникало непорозумінь зі СТОВ "Колос", отже схвалив даний правочин. Просить відмовити в задоволенні позову.

Представники Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області відділу Держгеокадастру у Новоукраїнському районі в судове засідання не з»явились, належним чином повідомленні про час розгляду справи, шляхом вручення судової повістки розносною кореспонденцією Новоукраїнського р/суду, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, суд ухвалив про розгляд справи у їх відсутність.

Свідок ОСОБА_5, в судовому засіданні пояснила, що вона працює листоношею в с.Рівне Новоукраїнського району, протягом 13 років, добре знала померлих ОСОБА_4 та його дружину ОСОБА_6 Кожного місяця приносила їм листи, газети, з 16-по18 число пенсію, випадків щоб останніх не заставала вдома, не було. Приносила і листи, останній лист приносила коли ОСОБА_7 була лежача та біля неї була жінка, а також влітку приносила лист, але син не взяв.

Свідок ОСОБА_8, в судовому засіданні пояснила, що працює завідуючою складом СТОВ «Колос», в її обов»язки входить видача зі складського приміщення зернових культур. З померлим ОСОБА_4 була в гарних відносинах, який був як член родини, неодноразово набирав зерно та відвозив додому, отримував зерно та цукор в рахунок орендної плати, інколи зерно і цукор йому завозили додому колгоспним автомобілем. До пояснень додала, що про отримане в рахунок паю зерно люди завжди проставляли власний підпис увідповідній відомості про отримання.

Свідок ОСОБА_9, пенсіонерка в судовому засіданні пояснила, що з 1978 року по 2016 рік працювала економістом СТОВ «Колос», пам»ятає, що у 2002 році почали видавати людям державні акти на землю дані земельні ділянки люди здавали в оренду СТОВ «Колос». Під час оформлення договору робилися копії паспорта, ідентифікаційного коду та державного акту, договір укладали в 2-х екземплярах, один з яких давали орендодавцю. Більшість договорів підписували в конторі в її присутності, перед підписанням людина завжди читала договір. Пізніше приблизно в 2010 році почали укладати зміни до договору оренди земельної ділянки в частині орендної плати та строку дії договору. Пам»ятає, що ОСОБА_4 під час підписання договору був сам без дружини, вона в нього хворіла (не ходила) тому він отримав екземпляри договору додому, а потім приніс, в її присутності останній не розписувався. За весь час оренди з 2006 року жодних скарг від ОСОБА_4 не було та який був у гарних відносинах із керівником товариства ОСОБА_10. Вважає, що сини після смерті батьків вирішили забрати землю з оренди СТОВ «Колос».

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. При прийнятті рішення суд виходить з того, що чинним законодавством закріплено принцип непорушності права приватної власності, тобто права власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, ніхто не може бути протиправно позбавлений усього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до вказаної Конвенції, ст. ст. 13-14 Конституції України, ст. ст. 316-317, 319, 321 ЦК України, ст. ст. 16, 19, 21, 23 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.Стаття 14 ЗУ «Про оренду землі»визначає, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

У відповідності до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.16 ЗУ «Про оренду землі», укладання договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Однією з засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 627 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

За приписами ст. ст. 13, 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Письмова форма договору є виявом волі сторін на укладення договору та підтвердженням досягнутої домовленості щодо його умов.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір являється правочином і на договір поширюється презумпція правомірності правочину, встановлена ст. 204 ЦК України, яка може бути оспорена в судовому порядку.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, закріплені у ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно приписами ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, визначених законом, то такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Позивач, у відповідності до ст.ст. 1261, 1222 ЦК України, є спадкоємцем за заповітом на земельну ділянку- кадастровий номер :02:002:0515, на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії IV-КР №005890, відносно якої було укладено договір оренди, а тому він вправі вимагати визнання недійсними договір оренди землі в порядку цивільного судочинства. (а.с.12)

Судом встановлено, що 08 лютого 2016 року помер ОСОБА_4 Степанович-батько позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 3). За життя йому належала земельна ділянка розміром 5,15 га. розташована на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області за кадастровим номером :02:002:0515, що підтверджується Державним актом про право приватної власності на землю серії IV-КР №005890 (а.с.13).

Позивач є власником вищезазначеної земельної ділянки, яку успадкував після смерті батька, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.12).

В судовому засіданні встановлено, що 29.05.2006 року відносно земельної ділянки від імені ОСОБА_4 було укладено договір оренди із СТОВ «Колос», який було зареєстровано 18.12.2007 року Кіровоградською регіональною філією ДП «Центр ДЗК» при Держкомземі України за №337

Крім того, як встановлено судом в цей же день 18.12.2007 року було укладено зміни до договору оренди, які зареєстровано біль ніж як через 2 роки, а саме 20.01.2010 року Кіровоградською регіональною філією ДП «Центр ДЗК» при Держкомземі України (а.с. 42, 43). Жодна із сторін по справі справжність підписів на змінах до договору оренди під сумнів не ставила, а тому суд вважає цю обставину встановленою, яка не вимагає додаткового доказування.

Суд витребував та дослідив безпосередньо в судовому засіданні оригінал письмового договору оренди земельної ділянки укладений 29.05.2006 року, який зареєстровано 18.12.2007 року Кіровоградською регіональною філією ДП «Центр ДЗК» при Держкомземі України за №337в якому містяться підписи сторін: уповноваженої особи СТОВ "Колос" та орендодавця ОСОБА_4

Для вирішення питання ідентифікації виконавця підпису особи необхідні спеціальні знання, а тому, відповідно до ст. 143 ч. 1 ЦПК України, за наявності між сторонами спору з приводу цієї обставини, це є підставою для вирішення судом за клопотанням сторін, чи будь-кого з них, питання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

На підставі ухвали Новоукраїнського районного суду від 24.01.2017 року по справі було призначено посмертну судово-почеркознавчу експертизу від проведення якої особи-позивач, представник позивача, які заявили клопотання відмовилася та згідно ухвали суду від 18.05.2017 року призначену експертизу скасовано.

Висновком експерта №20 від 02.02.2017 року, здійсненим в межах кримінального провадження, судовим експертом Кіровоградського НДЕКЦ ОСОБА_11, яка включена до єединого реєстру експертів в тому числі в галузі почеркознавчої експертизи, встановлено наступні обставини: підписи у договорі оренди земельної ділянки укладеному між ОСОБА_4 та СТОВ «Колос» 29.05.2006 року, зареєстровано 18.12.2007 року Кіровоградською регіональною філією ДП «Центр ДЗК» при Держкомземі України за №337, виконанні не ОСОБА_4, а іншою особою. Підпис, розташований у графі "межі земельної ділянки передав" акту визначення меж земельної ділянки в натурі та акту приймання-передачі від 29.0.2006 року, виконанні не ОСОБА_4, а іншою особою. (а.с. 114-121).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Даний висновок сторонами не оспорювався, в тому числі і представником відповідача, у зв'язку з чим суд вважає доведеним факт відсутності волевиявлення орендодавця ОСОБА_4 на укладання цього договору, а тому вбачаються суттєві порушення положень цивільного законодавства, які є підставою для визнання такого договору недійсними.

Договір оренди землі, який має дефект волі та волевиявлення орендодавця - власника землі, порушує належне його право власності, право вільно приймати рішення щодо укладення договору відносно свого майна, вільно обирати контрагента та визначати умови договору.

У зв'язку з цим та відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 15 ЦПК України суд має підстави та повноваження для захисту прав позивача, як спадкоємця орендодавця у спосіб, визначений законодавством України.

Повноваження експерта ОСОБА_11 на проведення експртиз перевірено судом згідно реєстру (свідоцтво №11941, видане ЕКК МВС України 26.12.2012 року).

Інших доказів, які б спростовували або суперечили висновку судово-почеркознавчої експертизи представником відповідача не надано та в матеріалах справи відсутні.

Посилання представника відповідача та врахування судом факту схвалення спадкодавцем ОСОБА_4 укладеного договору внаслідок отримання ним протягом2007-2008, 2012-2015рр. від відповідача орендної плати, суд відноситься критично з наступних підстав.

По-перше, відповідач доказів про отримання ОСОБА_12 орендної плати у відповідності до грошової оцінки землі за кожен рік оренди суду не надавав, але надав платіжні відомості та відомості на виплату натуроплати, в яких незрозуміло в яких одинницях здійснено виплату та розмір орендної плати.

Також судом встановлено, що розшифровка виплати орендної плати ОСОБА_4 за 2014-2016рр.(а.с.51) суперечить розміру нарахованої, виплаченої орендної плати та податковому розрахунку сум доходу, нарахованого(сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку(а.с.232-252)

При цьому поважності причин розбіжностей у нарахуванні, виплаті та податковому розрахунку та подання яких саме достовірних доказів до суду представник відповідача не навела, пояснити розбіжності під час їх дослідження судом нез могла.

По-друге, відповідно до вимог ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, які він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою.

Згідно ч. 3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Оскільки особу, яка підписала оскаржуваний правочини від імені ОСОБА_4 не встановлено, а тому відсутні підстави стверджувати, що така особа мала права на здійснення правочинів від імені позивача, тобто являлася її представником, але діяла з перевищенням наданих їй повноважень.

Докази того, що позивач уповноважував кого-небудь на належних йому прав від свого імені у справі відсутні.

Цивільним законодавством України не передбачено такої підстави створення, зміни або припинення цивільних прав та обов'язків особи, як вчинення нею дій, що свідчать про виконання умов договору, укладеного він її імені будь-якою (в тому числі невстановленою) особою, крім представника.

Згідно правовій позиції, висловленій Судовою палатою у цивільних справах ВСУ під час розгляду справи № 6-118цс13, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

На підставі ст. 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що при вирішенні судом спору про визнання договору недійсним з підстав відсутності у сторони волі на його укладення правове значення має наявність такої волі на момент досягнення сторонами договору згоди в належній формі з усіх істотних умов договору, а не на момент його державної реєстрації, вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов.

За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, окрім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 25 грудня 2013 року розглянув справу № 6-94 цс 13, предметом якої був спір про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними зробив правовий висновок, відповідно до якого однією з обовязкових умов визнання договору недійсним є порушення у звязку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову.

На підставі встановленого, суд дійшов до висновку, що позивачем-правонаступником спадкодавця безспірно доведено відсутність у батька волевиявлення на укладення договору оренди земельної ділянки, умови якого є обов'язковими і для спадкоємців, тобто позивача та порушення у звязку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Щодо державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Державна реєстрація договорів оренди фактично була запроваджена з прийняттям Закону України "Про оренду землі" 6 жовтня 1998 року (в початковій редакції закону - стаття 18, в чинній редакції стаття 6). Стаття 16 цього закону встановлювала, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов підписання його сторонами і державної реєстрації. У розвиток цього закону була прийнята Постанова Кабінету Міністрів України № 2073 від 25.12.1998, яка врегульовувала порядок державної реєстрації договорів оренди землі. Забезпечення державної реєстрації договорів оренди землі у відповідності до цієї постанови було покладено на виконавчі комітети сільських, селищних та міських рад за місцем розташування земельної ділянки.

В подальшому питання реєстрації договорів оренди вирішено на підставі Указу Президента України № 134 від 17 лютого 2003 року "Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру", яким функції з державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру покладалися на Державний комітет України по земельних ресурсах. У розвиток Указу Президенту Держкомзем видав Наказ № 174 від 2 липня 2003 року "Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель", у якому функції з реєстрації договорів оренди землі були покладені на реєстраторів Державного реєстру земель структурні підрозділи Центру Державного земельного кадастру, які вносили відомості до бази даних АС ДЗК, здійснювали видачу та реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди (суборенди) землі, а також вели Книгу реєстрації договорів оренди. Цим документом також була затверджена форма Книги записів реєстрації державних актів власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Згідно із частиною пятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідо до положень статей 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України , договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації. Така правова позиція викладена у Постанові ВСУ від 13 червня 2016 року № 6-643 цс16.

Враховуючи, що протягом дії договору оренди земельної ділянки порядок реєстрації договорів оренди земельної ділянки змінювався неодноразово та на час укладення та реєстрації оскаржуваного договору, станом на 2006-2007рр. договір підлягав реєстрації в ДП центр ДЗК при Держкомземі України та їх філіях, а до 2003 року дійсно підлягав реєстрації у відповідних сільських радах, що спростовує покази представника позивача про неналежність посвідчення та реєстрації оскаржуваного договору оренди земельної ділянки.

Вирішуючи питання застосування наслідків спливу позовної давності, суд виходить із наступного: відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки у ст.268 ЦК наведено невичерпний перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. У частині другій цієї статті передбачено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Але в деяких випадках позовна давність не може поширюватись і на інші категорії вимог, хоча про це прямо й не зазначено у законі. Так, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Пунктом 28 постанови Пленуму №9 визначено, що до окремих видів вимог, повязаних із визнанням правочинів недійсними, встановлено спеціальну позовну давність (ч.3,4 ст.258 ЦК). Строк позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до ч.1 ст.261 ЦК від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. ЦК встановлено винятки з цього правила щодо окремих вимог, повязаних з визнанням правочинів недійсними (чч.2, 3 ст.261 ЦК).

Суд встановив, що позивач дізнався про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди, лише, коли почав оформляти спадкові права після смерті батька, а саме в жовтні 2016 року, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Саме до такого розуміння норм ст. 261 ЦК зводиться правовий висновок Верховного Суду України, зроблений під час розгляду справи N 6-48цс15 у постанові від 22 квітня 2015 року та справи N 6-75цс15 у постанові від 03 лютого 2016 року, які є обов'язковими, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Позивач договору оренди з відповідачем не укладав, отже позовна давність на вимоги позивача не поширюється, оскільки відносини між сторонами є триваючими і обовязки, встановлені договором оренди, підлягають виконанню сторонами протягом всього строку дії договору, а тому суд дійшов висновку, що позивач, який фактично не укладав договору оренди, може предявити свої вимоги у будь-який час дії договору, незалежно від того, коли почалося порушення його прав. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто, можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

В даному випадку в результаті укладення договору оренди позивач вважає, що порушено його право на розпорядження спадковим майном, зокрема земельною ділянкою. Стверджує на обставину, що батько позивача не підписував оспорюваного договору оренди, то він не знав і не міг знати про його існування.

В матеріалах справи відсутні належні докази про отримання ОСОБА_4С.у повному обсязі орендної плати від СТОВ «Колос» за користування земельною ділянкою, оскільки представником відповідача надано копії відомостей на видачу, копії видаткових ордерів та касових видаткових ордерів, в яких не зазначено одиниці виміру виданого (грошового еквіваленту, штучного чи вагового), що дійсно унеможливлює вирахувати правильність нарахування розміру орендної плати.

Враховуючи все вищезазначене, а також позицію Верховного Суду України викладену в постанові від 22.05.2016 року по справі 6-48цс15- якщо спірний договір, укладений від імені особи, підписаний не ним, а іншою особою.

Таким чином спірний договір був укладений без волевиявлення особи, а тому на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України, даний договір недійсний.

Судом встановлено, що договір оренди земельної ділянки від 29.05.2006 року укладений від імені позивача, підписаний не ним, а іншою особою. Таким чином даний договір був укладений без волевиявлення ОСОБА_4, а тому суд дійшов висновку про його недійсність на підставі ч.3 ст. 203 ЦК України та ч.1 ст. 215 ЦК України.

До показів свідків ОСОБА_5-листоноша по обслуговуванню території Кропивницької сільської/ради Новоукраїнського району, ОСОБА_8-завскладом СТОВ "Колос" та ОСОБА_13, яка перебувала в трудових відносинах із відповідачем, суд відноситься критично та не може у відповідності до ст. 218 ЦК України прийняти їх до уваги, як факт належності виконання зобов'язання, так їх покази спростовуються довідкою квартального комітету №25 Подільського району м. Кропивницького та довідкою Рівнянської сільської ради, відповідно до змісту яких ОСОБА_4 з лютоого 2013 року по грудень 2015 року проживав за адресою м. Кіровоград (нині Кропивницький) АДРЕСА_1(а.с.208,225).

Крім того сам позивач стверджував, що на неоднаразові звернення до керівницва, ОСОБА_10 ігнорувала та уникала будь-яких зустрічей, як і пояснень щодо плати за оренду землі, звернення від 25.10.2016 року залишилося без відповіді(а.с.15), матеріальну допомогу на поховання у зв'язку із смертю батька було виписано на його ім'я, але кошти не отримував на руки, які булу передан завгару СТОВ для організації розгортання снігу в селі, за місцем поховання батька. Представником відповідача не надано будь-яких доказів про направлення листів на адресу позивача та зворотнього поштового повідомлення з відміткою про відмову від отримання, що ставить під сумнів покази свідків.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу представників обох сторін та врахувати норми ст. 218 ЦК України, відповідно до змісту абзацу другого ч. 1 ст. 218 ЦК України, вбачається, що не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є повністю обгрунтованими та підлягають задоволенню та повернення земельної ділянки можливе лише після збору врожаю.

Згідно п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов»язаних з розглядом судової справи належать витрати на правову допомогу.

Позивачем укладено договір про надання юридичних послуг з адвокатом ОСОБА_2 (а.с. 21-22), згідно п. 5.1 договору передбачено, що розмір гонорару за надання юридичних послуг зазначено в акті виконаних робіт, поданих в судовому засіданні 24.05.2017 року та складає 6250,00 грн.,розмір суми якої не заперечувався представгником відповідача .

Також на підставі ст.88 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 2190 грн. 00 коп. за сплату судового збору (1870,00 грн+320,00 грн.).

Квитанції про витрати в сумі 185.00 та 500грн. за проведення нормативної оцінки земельної частки Кіровоградським науково-дослідним інститутом землеустрою від 11.10.2016р. та 13.02.2017р. (а.с.206-207) , суд не може врахувати, так як понесені витрати позивачем не доведено, що понесенні в межах даної цивільної справи та не є судовими витратами в розумінні ст. 79 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 60, 79, 88, 209, 213, 214, 215, ЦПК України, ст. ст. 210, 203, 207, 215, 216,218, 236, 261, 268, 638, 209, 391, 1217, 1222 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про оренду землі»суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" Новоукраїнського району Кіровоградської області, Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області відділу Держгеокадастру у Новоукраїнському районі про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, повернення майна, набутого без належної правової підстави, задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, площею 5,15 га, розташованої на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області кадастровйм номер :02:002:0515, укладений між ОСОБА_4 та СТОВ «Колос» Новоукраїнського району Кіровоградської області 29.05.2006 року, зареєстрований Кіровоградською регіональною філією ДП «Центр ДЗК» при Держкомземі України 18 грудня 2007 року за №337.

Скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки Кіровоградською регіональною філією ДП «Центр ДЗК» при Держкомземі України за №337 від 18.12.2007 року.

Зобов'язати СТОВ "Колос" Новоукраїнського району Кіровоградської області повернути, після збору врожаю, земельну ділянку площею 5,15 га, кадастровий номер :02:002:0515 ОСОБА_1.

Стягнути з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» () на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 8440 (вісім тисяч чотириста сорок) грн. 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: О. А. Гарбуз