АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5891/17 Головуючий 1 інст. Погасій О.Ф.
Справа № 643/6941/17-ц Доповідач Бурлака І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» жовтня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 19 липня 2017 року по справі за виділеними матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації в порядку поділу спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1 та просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію в розмірі 56700,00 грн. за ? частку легкового автомобіля «ЗАЗ SENS», 2012 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2; стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію в розмірі 10000,00 грн. за ? частину ремонту в квартирі; стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію в розмірі 18799,00 грн. за ? частку речей придбаних в квартиру: кухонний гарнітур, пральна машина, холодильник, меблі стінка, компютерний стіл, спальний гарнітур, шафа купе, телевізор; стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію в розмірі 72000,00 грн., яку вона витратила на купівлю квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в обґрунтування якої посилалася на те, що відповідач відмовляється добровільно поділити спільне майно, тому в неї є підстави вважати, що така позиція відповідача може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Просила вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на легковий автомобіль «ЗАЗ SENS», 2012 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 414355-Y01121 від 01 вересня 2012 року.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19 липня 2017 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на рухоме та нерухоме майно і грошові кошти, що належать ОСОБА_1 та знаходяться в нього або у інших осіб, у межах ціни позову на суму 157499,00 грн., у решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати, постановити ухвалу, якою відмовити ОСОБА_2 в задоволенні заяви про забезпечення позову.

При цьому посилався на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що позивачем не надано жодних доказів перебування зазначеного автомобіля у його власності на дату подання заяви та імовірно автомобіль може належати іншій особі; що суд першої інстанції з власної ініціативи змінив предмет забезпечення позову, що є порушенням принципу диспозитивності процесу, оскільки законодавець не надає суду право самостійно обирати предмет та вид забезпечення позову; що судом не зазначено будь-яких доказів реальноі загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши виділені матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, ухвалу суду скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки легковий автомобіль «ЗАЗ SENS», 2012 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, на який ОСОБА_2 просила накласти арешт, не є предметом позову, необхідно накласти арешт на рухоме та нерухоме майно і грошові кошти, що належать ОСОБА_1 та знаходяться в нього або у інших осіб, у межах ціни позову на суму 157499,00 грн.

Проте, з таким висновком суду повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 151 ЦПК України за заявою осіб, які беруть участь у справі, суд може вжити передбачені цим кодексом заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною 3 статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до розяснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обовязком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Як вбачається з виділених матеріалів справи ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом майнового характеру та просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію в розмірі 56700,00 грн. за ? частку легкового автомобіля «ЗАЗ SENS», 2012 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2; грошову компенсацію в розмірі 10000,00 грн. за ? частину ремонту в квартирі; грошову компенсацію в розмірі 18799,00 грн. за ? частку речей придбаних в квартиру: кухонний гарнітур, пральна машина, холодильник, меблі стінка, компютерний стіл, спальний гарнітур, шафа купе, телевізор; грошову компенсацію в розмірі 72000,00 грн., яку вона витратила на купівлю квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а всього на суму 157499,00 грн.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 пояснила, що справу не розглянуто.

Накладаючи арешт на рухоме та нерухоме майно і грошові кошти, що належать ОСОБА_1 та знаходяться в нього або у інших осіб на суму 157499,00 грн., та посилаючись на те, що легковий автомобіль «ЗАЗ SENS», 2012 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, не є предметом позову, тому на нього неможливо накласти арешт, суд фактично забезпечив позов шляхом накладення арешту і на автомобіль, (на рухоме майно), при цьому в порушення вимог статті 11 ЦПК України вийшов за межі заяви ОСОБА_2

Враховуючи, що ухвалу суду постановлено з порушенням вимог закону, судова колегія вважає за необхідне відповідно до пункту 2 частини 1 статті 312 ЦПК України апеляційну скаргу задовольнити частково, ухвалу суду скасувати, задовольнивши заяву ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.2 ст.307, п.2 ч.1 ст.312, ст.313, п.6 ч.1.ст.314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 19 липня 2017 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Накласти арешт на легковий автомобіль «ЗАЗ SENS», 2012 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 414355-Y01121 від 01 вересня 2012 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий суддя Судді колегії