Справа № 237/4596/17
Провадження № 2/237/2268/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.17 року м. Курахове

Головуючий суддя Ліпчанського С.М.

при секретарі судових засідань Бахтіяровій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення Мар'їнського районного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики, який вчинено під впливом тяжкої обставини, -

ВСТАНОВИВ:

27 жовтня 2017 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернулись до Мар'їнського районного суду Донецької області з позовною заявою про визнання недійсним договору позики, який вчинено під впливом тяжкої обставини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_4, у квітні 2012 року уклала договір позики з ОСОБА_5. Суму в 50 000 дол. США ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 запозичила відповідачу на 10 років. На той час вона намагалася отримувати стабільний дохід для отримання змоги самостійно сплачувати навчання за кордоном. Тому позивачі надали згоду на укладання ряду договорів, зокрема договору позики. Проте з 2015 року з початком війни, курс валют змінився та позичальник перестав сплачувати проценти, на які ОСОБА_4 збиралася отримувати навчання за кордоном та утримувати бабусю. Крім цього, родичі, які перебували в зоні АТО вимушені були переїхати до Донецька та просити на допомогу. У зв'язку з цим позивачі на теперішній час потребують коштів, які були запозичені під впливом тяжких обставин.

У судове засідання позивач та відповідач не з'явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що у позові необхідно відмовити із таких підстав.

Згідно договору позики від 14 квітня 2012 року позикодавець - ОСОБА_4, паспорт НОМЕР_1, надала позичальнику - ОСОБА_5, паспорт НОМЕР_2, позику у сумі 400 000,00 грн., що за договірним курсом складає 50 000 дол. США, а останній зобов'язався повернути позику у строк 10 років з моменту реальної передачі всієї грошової суми. Процент за користування позикою складає 40% річних від суми позики.

Згідно розписки від 14.10.12 року ОСОБА_5 отримав грошові кошти у розмірі 400 000,00 грн., що дорівнює 50 000 дол. США, строком на 10 років, зобов'язався повернути до 14.10.2022 року.

Згідно згоди на укладання договорів від 10 квітня 2012 року ОСОБА_3, паспорт НОМЕР_3, дає згоду на укладання своєю донькою ОСОБА_4, паспорт НОМЕР_1, договору позики за яким ОСОБА_4 позичає 400 000,00 гривень.

Згідно згоди на укладання договорів від 10 квітня 2012 року ОСОБА_2, паспорт НОМЕР_4, дає згоду на укладання своєю донькою ОСОБА_4, паспорт НОМЕР_1, договору позики за яким ОСОБА_4 позичає 400 000,00 гривень.

Вищенаведені правовідносини, виходячи з сукупності досліджених по справі доказів, у системному зв'язку регулюються наступними вимогами закону.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів.

Відповідно до ст. 202 ч.1 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст.215 ч.1 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 ч.3 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 638 ч. 1 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ст. 233 ЦК України, якою визначено, що правочин, що вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину - не знайшло свого підтвердження в засіданні.

Пунктом 7 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

За змістом ст.216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.23 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Збігом тяжких обставин слід вважати такий майновий або особистий стан громадянина чи його близьких (крайня нужденність, хвороба і таке інше), які примусили укласти угоду на вкрай невигідних для нього умовах. Крім того, необхідно довести факт збігу тяжких для сторони обставин і наявності їх к посереднього зв'язку з волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай невигідних для нього умовах.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що при укладенні договору позики 14.04.2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було додержано вимог чинного законодавства України, зокрема, щодо форми та змісту укладання договору позики, а також не було порушено положень ст. 1047 ЦК України, що підтверджується договором позики від 14.04.2012 року та розпискою про отримання грошових коштів від 14.10.2012 року.

Окремо суд зазначає, що в матеріалах справи містяться згоди батьків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно яким, вони надали згоду на укладання своєю донькою, ОСОБА_4, наступних договорів: договір позики на 400 000 гривень; інвестиційний договір, щодо інвестування у будівництво будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 грошову суму у розмірі 5 301 000 грн. договір оренди нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. З урахуванням ст. 32 ЦК України ОСОБА_4 мала право укладати вищезазначені договори, в тому числі і оскаржуваний договір.

Доводи позивачів, що зазначений договір позики був вчинений під впливом тяжкої обставини спростовується дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи. Зокрема, позивачі не вказують які тяжкі обставини були на момент укладання договору позики, а зазначають лише про події які настали через 3 роки з моменту укладання договору, та не можуть розцінюватись судом як належні. Вільне волевиявлення сторін при укладанні договору підтверджується, зокрема, самим договором позики, та згодою на укладання договорів, підписаних позивачами - батьками позикодавця. Також не знаходить свого підтвердження обов'язкова умова визнання договору вчиненим під впливом тяжкої обставини - використання тяжкої обставини іншою стороною правочину.

Таким чином, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, надані відповідно сторонами в їх сукупності, у позовних вимогах слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 25, 202, 203, 215, 216, 526, 530, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України,ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57-60, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218, 224-228 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики, який вчинено під впливом тяжкої обставини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області через Мар'їнський районний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. М. Ліпчанський

Дата документу 13.12.17 року