У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання Москалик Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" про захист прав споживача, визнання договору лізингу недійсним, стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

08 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся в Рівненський міський суд з позовом до ТзОВ "Лізингова компанія "Еталон", в якому просив, на підставі вимог Закону України «Про захист прав споживача», визнати недійним договір фінансового лізингу № 004020 від 15.02.2016 року укладений між ним та ТзОВ «Лізингова компанія "Еталон" щодо передачі йому у лізинг автомобіля марки ZAZ SENS, оскільки умови цього договору є несправедливими та порушують його права як споживача, а також стягнути з ТзОВ «Лізингова компанія "Еталон" на його користь набуте товариством на виконання згаданого договору майно, а саме, грошові кошти у сумі 15000 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 березня 2017 року позов ОСОБА_1 - задоволено повністю.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 004020, укладений 15 лютого 2016 року між ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_1

Стягнуто з ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 15000 грн.

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/1409/2017 Головуючий у 1 інстанції : Куцоконь Ю.П. Доповідач : Григоренко М.П.

Стягнуто з ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» в дохід держави 1102,40 грн. судових витрат по справі, що складаються з судового збору.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» покликається на його незаконність та вказує, що суд визнав несправедливою низку умов Договору, але не зазначив зміну яких інших положень Договору зумовить визнання недійсними зазначених ним умов.

Висновок суду про обов'язковість нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу є хибним. Договори фінансового непрямого лізингу не підлягають нотаріальному посвідченню.

Також суд помилково вважає, що послуга фінансового лізингу на час укладення Договору підлягала ліцензуванню.

На час укладення Договору ліцензійні умови провадження господарської діяльності з надання послуг фінансового лізингу не існували.

Послуги фінансового лізингу надаються без ліцензії відповідно до затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 22.01.2004 №21 Положення про надання послуг фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами.

Положення № 21 передбачає здійснення діяльності з надання послуг фінансового лізингу за наявності довідки про взяття на облік, виданої Нацкомфінпослуг та не передбачає ліцензування.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 року № 913 ліцензійні умови у частині, що стосується суб»єктів господарювання, які провадять діяльність з надання послуг з фінансового лізингу, надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, надання гарантій та поручительств, надання послуг факторингу та довірчого управління фінансовими активами та внесені до дня набрання чинності цією постановою до Державного реєстру фінансових установ або реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, застосовуються через шість місяців з дня набрання чинності цією постановою.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Від позивача надійшла заява від 18.09.2017 року, в якій він просить справу роглядати без його участі.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Повністю задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції керувався положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» та виходив із того, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу дійсно містить несправедливі умови, оскільки має місце істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін цього договору, що порушує законні права та інтереси позивача.

У договірних умовах не дотримано право лізингоодержувача на вибір постачальника предмета лізингу. У договорі не зазначено, за дорученням чи за погодженням лізингоодержувача має здійснюватись вибір постачальника предмету лізингу, тобто, яка із сторін договору визначає продавця предмету лізингу. Згідно договірних умов, право вибору продавця (постачальника) предмету лізингу належить лізингоодержувачу, однак реалізація такого права договором не передбачена. У порушення вимог закону, ні у договорі ні у специфікації до нього, продавця (постачальника) предмета лізингу не зазначено взагалі.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вищевказаний договір фінансового лізингу міг бути укладений відповідачем лише за наявності у нього на це відповідної ліцензії, а також про те, що цей договір є нікчемним, оскільки не посвідчений нотаріально.

Дані висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтуються на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення відповідного обґрунтування про безпідставність заявлених вимог, які вказані у запереченнях відповідача на заявлений позов, яким суд першої інстанції дав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Умови договору фінансового лізингу, який був укладений із між сторонами у даній справі, дійсно є несправедливими, оскільки встановлюють жорстку односторонню відповідальність лише лізингоодержувача за порушення зобов'язань за договором і при розірванні договору за його ініціативою, а відповідальність та обов'язки лізингодавця зведені до мінімуму.

Згідно з пунктом 1.5 Ліцензійних умов, затверджених 09 жовтня 2012 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, фінансова установа може провадити діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах тільки після отримання ліцензії Нацкомфінпослуг відповідно до цих Ліцензійних умов, про що прямо зазначено у постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року по справі № 6 - 2629 цс 15, яка переглядалась Верховним Судом України в аналогічній цивільній справі.

По даній цивільній справі встановлено, що договір між позивачем та відповідачем були укладені вже після того, коли закон вимагав отримання ліцензії для надання послуг з адміністративного фінансування активів для придбання товарів у групах.

В постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року ( справа № 6-2766 цс15) зазначено, що відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір фінансового лізингу в даному випадку є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Частиною першою статті 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 березня 2017 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : С.В. Боймиструк

Н.М. Ковальчук