10 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ЄвграфовоїЄ.П., Кузнєцова В.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки,
за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк», подану представником Павлюк Антоніною Анастасіївною, на рішення апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня
в с т а н о в и л а:
У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» (далі - ПАТ «КБ «Експобанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 08 серпня 2007 року між ПАТ «КБ «Експобанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір
№ 45/07-USD-СК, згідно умов якого позичальник отримав 140 000 дол. США зі сплатою 12 % річних за час фактичного користування грошовими коштами. Додатковою угодою від 08 жовтня 2008 року змінено відсоткову ставку на 14 % річних.
ПАТ «КБ «Експобанк» вказувало, що у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 04 жовтня 2007 року між ПАТ «КБ «Експобанк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 19 червня 2007 року.
Разом з тим, ПАТ «КБ «Експобанк» вказувало, що ОСОБА_4 належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку із чим станом на 20 серпня 2015 року утворилась заборгованість, яка складається із: простроченої заборгованості за кредитом в розмірі
140 000 дол. США, простроченої заборгованості за процентами в розмірі
26 286,66 дол. США, пені за несвоєчасну сплату кредиту за період з
06 серпня 2010 року по 20 серпня 2015 року в розмірі 2 574 600 дол. США, що еквівалентно 56 866 135 грн 08 коп., пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 08 травня 2009 року по 20 серпня 2015 року в розмірі
539 391,08 дол. США, що еквівалентно 11 913 728 грн 74 коп., заборгованості за комісією в розмірі 44 162 грн 81 коп. та пені за несвоєчасну сплату комісії за період з 08 травня 2009 року по 20 серпня 2015 року в розмірі
911 601,57 дол. США, що еквівалентно 911 601 грн 57 коп.
Ураховуючи наведене, ПАТ «КБ «Експобанк» просило у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 08 серпня 2007 року в розмірі 955 764 грн 38 коп. та 3 280 277,74 дол. США, що еквівалентно
73 408 462 грн 69 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності за ПАТ «КБ «Комерційний банк «Експобанк».
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 грудня

2015 року позовні вимоги задоволено. В рахунок виконання основного зобовʼязання за кредитним договором від 08 серпня 2007 року № 45/07-USD-CK, заборгованість якого становить 3 280 277 дол. США, що еквівалентно станом на 20 серпня 2015 року 73 408 462 грн 69 коп. та нарахованої комісії та пені за несвоєчасну сплату комісії в розмірі 955 764 грн 38 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 04 жовтня

2007 року, укладеного між ПАТ «КБ «Експобанк» та ОСОБА_4, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бєлломі О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 570, шляхом визнання за ПАТ «КБ «Експобанк» право власності на предмет іпотеки, а саме: трьох кімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю на праві спільної часткової власності (в рівних частках) на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру (серія НОМЕР_1), що видане 19 червня 2007 року Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 13 червня 2007 року № 1067-С/КІ, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обʼєкти нерухомого майна у реєстровій книзі під реєстровим № 445195, вартість якої, згідно Звіту про експертну грошову оцінку від 01 липня 2015 року становить 1 379 356 грн.

Визнано за ПАТ «КБ «Експобанк» право власності на трьох кімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить Іпотекодавцю на праві спільної часткової власності (в рівних частках) на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру (серія САВ

№ 696301), що видане 19 червня 2007 року Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 13 червня 2007 року № 1067-С/КІ, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обʼєкти нерухомого майна у реєстровій книзі під реєстровим

№ 445195, в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочено на час дії закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі представник ПАТ «КБ «Експобанк» - Павлюк А.А. просить скасувати рішення апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня

2016 року та залишити в силі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування ним, а тому іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у тому числі шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із безпідставності заявлених позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 08 серпня 2007 року між ТОВ «Експобанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Експобанк» та ОСОБА_4 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 45/07-USD-СК, на підставі якого позичальник отримав 140 000 дол. США зі сплатою 12% річних за час фактичного користування грошовими коштами та кінцевим строком повернення кредиту 06 серпня 2010 року.

Додатковою угодою № 2 від 08 жовтня 2008 року сторонами внесено зміни до договору відновлювальної кредитної лінії від 08 серпня 2007 року, за якими було змінено відсоткову ставку за користування кредитом до 14 % річних.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором

04 жовтня 2007 року між сторонами укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 19 червня 2007 року.

Згідно розрахунку ПАТ «КБ «Експобанк» заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором станом на 20 серпня 2015 року складається із простроченої заборгованості за кредитом в розмірі

140 000 дол. США, простроченої заборгованості за процентами в розмірі

26 286,66 дол. США, пені за несвоєчасну сплату кредиту за період з

06 серпня 2010 року по 20 серпня 2015 року в розмірі 2 574 600 дол. США, що еквівалентно 56 866 135 грн 08 коп., пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 08 травня 2009 року по 20 серпня 2015 року в розмірі

539 391,08 дол. США, що становить 11 913 728 грн 74 коп., заборгованості за комісією в розмірі 44 162 грн 81 коп. та пені за несвоєчасну сплату комісії за період з 08 травня 2009 року по 20 серпня 2015 року в розмірі

911 601,57 дол. США, що еквівалентно 911 601 грн 57 коп.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від

12 вересня 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ «Експобанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 266 789,66 дол. США та 231 494 грн 30 коп.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 27 березня 2013 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 вересня 2012 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_5 солідарно заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Пунктом 4 іпотечного договору сторони погодили, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем договору кредиту (несвоєчасне повернення кредиту повністю або частково, або несвоєчасна сплата процентів, комісій тощо). Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на розсуд іпотекодержателя, відповідно до цього договору або законодавства України за виконавчим написом нотаріуса, рішенням суду або шляхом позасудового врегулювання через продаж від власного імені предмету іпотеки чи передачу іпотекодержателю предмету іпотеки у власність.

Відповідно до пункту 4.3. іпотечного договору за рішенням та на розсуд іпотекодержателя, задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватися шляхом позасудового врегулювання заборгованості за договором кредиту (це застереження є договором про задоволення вимог іпотекоддержателя), що полягає у наступному: у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель може прийняти рішення про передачу йому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання договору кредиту. Таке рішення приймається іпотекодержателем одноосібно. Підписанням цього договору сторони цього договору засвідчують, що іпотекодавець надає іпотекодержателю згоду на передачу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Сторони цього договору засвідчують, що достатньою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки є цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про набуття у власність предмету іпотеки.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року справа № 6-1851цс15, яка відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України, є обов'язковою для всіх субʼєктів владних повноважень та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що позивачем не надано доказів у підтвердження неможливості звернути стягнення на предмет іпотеки у спосіб, визначений умовами договору, а тому суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк», подану представником Павлюк Антоніною Анастасіївною, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова В.О. Кузнєцов