Справа № 363/3540/16-ц Головуючий у І інстанції Рудюк О. Д.
Провадження № 22-ц/780/3627/17 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 27.09.2017
УХВАЛА

Іменем України

27 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

при секретарі: Волошину В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 27 квітня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_3, заінтересовані особи: державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2, старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_4, ОСОБА_6 на дії та бездіяльність державних виконавців, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року скаржник ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеною скаргою, в якій просила суд визнати дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2 та старшого державного виконавця цього ж відділу ОСОБА_4 щодо проведення опису майна та квартири АДРЕСА_1 від 08.09.2016 року незаконними, визнати незаконними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2, в частині передачі зазначеної квартири на відповідальне зберігання стягувачу - ОСОБА_6 з обмеженням її у праві користуватися даною квартирою для проживання, зобов'язати державних виконавців передати їй на відповідальне зберігання квартиру АДРЕСА_1, в якій вона зареєстрована та проживає, визнати незаконними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2, в частині вилучення та зберігання у себе ключів від описаної квартири, зобов'язати державного виконавця ОСОБА_2 повернути їй ключі від зазначеної квартири, визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_7, яка виразилась у ненаданні відповіді на її, звернення та зобов'язати розглянути її звернення і надати відповідь, зобов'язати працівників Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві не чинити їй перешкод в проживанні у зазначеній квартирі до моменту її реалізації в рамках виконавчого провадження, на час розгляду даної скарги зупинити дію акту опису квартири АДРЕСА_1 від 08.09.2016 року в частині передачі квартири на відповідальне зберігання ОСОБА_6.

Обґрунтовуючи скаргу тим, що на виконанні державних виконавців Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві перебуває виконавче провадження №49120326 про стягнення з неї на користь ОСОБА_6 427724,27 грн. за виконавчим листом №2-75/2013, виданим Вишгородським районним судом Київської області 25.02.2014 року. В рамках виконавчого провадження у вересні 2014 року на користь ОСОБА_6 проведено вилучення належного скаржнику автомобіля «Хаммер», який переданий на відповідальне зберігання стягувачу. ОСОБА_3 неодноразово зверталась як до державних виконавців, так і до органів міліції з приводу того, що останній використовує належний скаржнику автомобіль, який на даний час з невідомих причин державними виконавцями не реалізований. 08 вересня 2016 року, близько 11 години, державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ОСОБА_2 та старший державний виконавець ОСОБА_4, без дозволу заявниці та будь-якого рішення суду, за її відсутності, без будь-якого попередження про проведення якихось виконавчих дій, зайшли до квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, де провели опис та арешт майна у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №2-75/2013, виданого 25.02.2014 року Вишгородським районним судом про стягнення заборгованості на користь ОСОБА_6. Майно та квартиру передали на зберігання стягувачу ОСОБА_6. Заявниця вважає, що фактично було проведено виселення з належної їй квартири без жодних на це підстав.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 27 квітня 2017 року скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, визнано незаконними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2 та старшого державного виконавця цього ж відділу ОСОБА_4 щодо проведення опису майна та квартири АДРЕСА_1 від 08.09.2016 року, визнано незаконними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2 в частині передачі жилої квартири АДРЕСА_1 на відповідальне зберігання стягувачу ОСОБА_6 у зв'язку із обмеженням ОСОБА_3 у праві користуватися даною квартирою для проживання, зобов'язано державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 ключі від квартири АДРЕСА_1, в задоволенні вимог скарги щодо зобов'язання державних виконавців передати ОСОБА_3 на відповідальне зберігання квартиру АДРЕСА_1, а також визнання незаконними дій державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2 в частині вилучення та зберігання у себе ключів від описаної квартири відмовлено.

У апеляційній скарзі заінтересована особа державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу, посилаючись на її незаконність, не відповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що оскільки станом на 20.10.2016 року зобов'язання за виконавчими документами боржником не виконано, вимоги державного виконавця щодо термінового виконання рішень проігноровані, тому всі дії вчиненні ним згідно ЗУ «Про виконавче провадження».

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючі вимоги скарги щодо визнання незаконними дій державних виконавців, щодо проведення опису та арешту майна і квартири скаржниці, визнання незаконними дій державного виконавця Відділу державної виконавця служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2 та старшого державного виконавця цього ж відділу ОСОБА_4 щодо проведення опису майна та квартири АДРЕСА_1 від 08 вересня 2016 року, визнання незаконними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2 в частині передачі жилої квартири АДРЕСА_1 на відповідальне зберігання стягувачу ОСОБА_6 у зв'язку із обмеженням ОСОБА_3 у праві користуватися даною квартирою для проживання та в частині зобов'язання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 ключі від квартири АДРЕСА_1 суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що проникнення до квартири скаржниці відбулось без відповідного дозволу.

Також зазначив, що передача описаної в незаконний спосіб квартири скаржниці на зберігання стягувачу без порушення недоторканості житла ОСОБА_3 є неможливим, адже у стягувача немає відповідного дозволу на проникнення до житла. І таким дозволом, з огляду на положення ст.30 Конституції України, не є акт опису та арешту майна, складений державним виконавцем. Як наслідок передачі на зберігання описаної та арештованої квартири, передача ключів від неї стягувачу є також незаконним.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні скарги в частині зобов'язання державних виконавців передати на зберігання скаржниці належну їй квартиру, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що житлова квартира є власністю скаржниці в якій вона зареєстрована, а тому підстав для передачі не вбачав. Також зазначив, що на цей об'єкт нерухомості відповідною постановою державного виконавця накладений арешт.

Також суд першої інстанції прийшов до висновку, що скаржником не доведено, що державний виконавець ОСОБА_2 вилучив та зберігав у себе ключі від описаної та арештованої квартири, адже згідно з актом опису від 08 вересня 2016 року квартира передана на зберігання стягувачу ОСОБА_6.

Висновки суду в цій частині учасниками процесу не оскаржувались.

Згідно ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч.2 ст.1 Закону України «Про державну виконавчу службу» ( в редакції, чинній на дату проведення опису та арешту майна, на 08 вересня 2016 року) завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, чинній на дату проведення опису та арешту майна, на 08 вересня 2016 року) визначено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, чинній на дату проведення опису та арешту майна, на 08 вересня 2016 року) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку.

Відповідно до ч.3 п.4 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, чинній на дату проведення опису та арешту майна, на 08 вересня 2016 року), державний виконавець має право безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища.

Згідно з п.10 та п.15 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, чинній на дату проведення опису та арешту майна, на 08 вересня 2016 року) звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням поліцейських, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення.

Відповідно до п.5 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, чинній на дату проведення опису та арешту майна, на 08 вересня 2016 року) про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюється державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, чинній на дату проведення опису та арешту майна, на 08 вересня 2016 рок) встановлено, що майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в частині 8 статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі-зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу,- також зберігачу. Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення або зменшення цінності внаслідок користування.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відомої як Європейська конвенція з прав людини (далі - Європейська конвенція; Конвенція), комплексно декларує зазначені права. Зокрема, в ній зазначено: «Кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції».

Статті 47 та 30 Конституції України передбачають, що кожен має право на житло, і не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року скаргу ОСОБА_3 на дії та бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2, старшого державного виконавця цього ж відділу ОСОБА_4 та ОСОБА_7 стягувач ОСОБА_6 - задоволено частково. Визнано незаконними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2 в частині обмеження ОСОБА_3 у праві користування квартирою для проживання, зобов'язано державних виконавців передати їй на відповідальне зберігання квартири АДРЕСА_1. Інше майно, відповідно до опису та арешту майна від 08 вересня 2016 року, залишити на зберігання ОСОБА_6 Визнано незаконною бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_7, яка виразилась у ненаданні відповіді ОСОБА_3 на звернення та зобов'язати розглянути її звернення від 13 травня 2015 року та надати відповідь. В задоволенні інших вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 08 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 та Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві задоволено частково. Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року за скаргою ОСОБА_3 на дії та бездіяльність державних виконавців Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві, в частині визнання дій державних виконавців ОСОБА_2, ОСОБА_4 незаконними та зобов'язання виконати певні дії (п.п.3-7), скасовано і передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року залишено без змін.

Відповідно до матеріалів скарги на примусовому виконанні у Подільському районному відділі державної виконавчої служби Подільського територіального управління юстиції у місті Києві перебуває зведене виконавче провадження № 34825410 у кількості 4 виконавчих документів (а.с. 42-43, 56-57, 67-68, 72-73), щодо стягнення з ОСОБА_3 боргу на загальну суму 4 679 167,24 грн. на користь ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Постановами державного виконавця від 19 жовтня 2012 року, 27 жовтня 2015 року, 13 червня 2016 року та 19 вересня 2016 року відкриті відповідні виконавчі провадження (а.с. 55, 40-41, 65-66, 70-71).

26 жовтня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 38).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 зареєстроване майно на праві власності квартира АДРЕСА_1, яке знаходиться в іпотеці в ТОВ «Кредитні Ініціативи» (а.с. 58-63).

Як вбачається з акту опису й арешту майна від 08 вересня 2016 року державним виконавцем здійснено опис квартири АДРЕСА_1, накладено на неї арешт та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_6 (а.с. 13-16).

Отже, в процесі розгляду скарги судом не встановлено факту надання ОСОБА_3 згоди на проникнення до її житла та проведення там виконавчих дій. Проникнення до житлової квартири, що належить скаржниці, відбулось поза її волі.

Крім того, державні виконавці, дії яких оскаржені, також не довели факту отримання відповідної ухвали суду, яка б надала їм право на примусове проникнення до житла скаржниці.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення скарги, оскільки проникнення до квартири скаржниці відбулось без відповідного дозволу, передача описаної в незаконний спосіб квартири скаржниці на зберігання стягувачу без порушення недоторканості житла ОСОБА_3 є неможливим, адже у стягувача немає відповідного дозволу на проникнення до житла. І таким дозволом, з огляду на положення ст.30 Конституції України, не є акт опису та арешту майна, складений державним виконавцем. Як наслідок передачі на зберігання описаної та арештованої квартири, передача ключів від неї стягувачу є також незаконним.

Суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги посилання державного виконавця ОСОБА_2 на вимоги ч.3 п.4 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» про право державного виконавця безперешкодно входити до приміщень, оскільки норма, на яку посилається державний виконавець не стосується процедури виконавчих дій у житлі.

Крім того державний виконавець не позбавлений можливості здійснити повторний опис майна у житловому приміщенні боржника в порядку визначеному законодавством, при цьому права стягувача порушені не будуть.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: