Справа № 462/177/14-ц
УХВАЛА

10 квітня 2017 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря Обертас Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, про визнання права на спадкування та визнання заповіту недійсним,

встановив:

В провадженні Залізничного районного суду м.Львова перебуває справа за вказаним позовом.

В матеріалах справи міститься заява про забезпечення позову, в якій ОСОБА_1 просить накласти арешт на квартиру № 47 на вул.Патона, 13 у м.Львові, посилаючись на те, що документи на квартиру знаходяться у відповідача ОСОБА_2 і дана квартира може бути відчужена нею, що зробить неможливим чи може утруднити виконання рішення у справі.

Заслухавши в судовому засіданні позивача і його представника, які заяву підтримали, покликаючись на мотиви такої, яку просять задовольнити, представника відповідача, що така заява є безпідставною, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як вбачається із розяснень, даних в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Частиною 1 ст.152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, що належать відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб.

Подану заяву ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_2 може відчужити квартиру на вул.Патона, 13/47 у м.Львові, оскільки має документи на дану квартиру.

Разом з тим, позивачем не надано суду на виконання ст.ст.10, 60 ЦПК України належних і допустимих доказів на підтвердження того, що квартира на вул.Патона, 13/47 у м.Львові належить відповідачу. Натомість, з матеріалів справи вбачається, що відповідач протягом тривалого розгляду справи і на даний час не оформила право власності на квартиру в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, таким чином не може розпоряджатися цим майном.

Відповідно до вимог ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Враховуючи наведене, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову є безпідставною, такою, що не ґрунтується на законі, а тому в задоволенні такої необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.151-153 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в пятидений строк з дня її проголошення.

Суддя:

Оригінал ухвали.