Номер провадження: 22-ц/785/1133/17
Головуючий у першій інстанції Трушина О. І.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А.,Заїкін А.П.

при секретарі - Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», третя особа - Міністерство інфраструктури України про визнання незаконним та скасування наказів, усунення перешкод у виконанні трудових обов'язків,-

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача, який було уточнено, про визнання незаконним та скасування наказів № 246 від 22.06.2016 року, № 253 від 24.06.2016 року, № 261 від 29.06.2016 року, усунення перешкод у виконанні трудових обов'язків (а. с. 2-3, 97-103).

В обґрунтування свого позову посилався на те, що він працює в Одеській філії ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» (далі - Одеська філія ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ) на посаді заступника директора філії з питань експлуатації техніки. 13.06.2016 року у зв'язку з щорічною відпусткою ОСОБА_3, який є директором філії, у період з 21.06.2016 року по 01.07.2016 року, на позивача були покладені обов'язки директора. Наказом № 246 від 22.06.2016 року внесено зміни до наказу № 230 від 13.06.2016 року, виконання обов'язків директора філії покладається на начальника виробничо-технічного відділу ОСОБА_4 Наказом № 253 від 24.06.2016 року надано відпустку директору Миронівської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», обов'язки директора покладено на ОСОБА_2 У зв'язку з тим, що у даному наказі не було вказано, на який саме період на нього покладаються обов'язки директора, місцезнаходження Миронівської філії та була відсутня інша інформація, позивач відмовився від підписання цього наказу та звернувся з відповідним листом до в.о. Голови Правління ОСОБА_8 з приводу надання роз'яснень щодо підстав видачі та виконання цього наказу. Наказом № 261 від 29.06.2016 року внесено зміни до наказу № 253 від 24.06.2016 року, відповідно до яких оплата праці позивача під час виконання обов'язків директора Миронівської філії буде проводитись «по виконуваній роботі, але не нижче середнього заробітку за основним місцем роботи», та витрати по оплаті праці покладено на Миронівську філію. ОСОБА_2 вважає вищевказані накази незаконними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки прийняті у порушення статутних документів та ст. 32 КЗпП України. Вищевказане стало підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 03 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ № 246 від 22.06.2016 року ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» «Про внесення змін до наказу № 230 від 13 червня 2016 року». Визнано незаконним та скасовано наказ № 253 від 24.06.2016 року ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» в частині покладення на ОСОБА_2 виконання обов'язків директора Мироніської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ». Визнано незаконним та скасовано наказ № 261 від 29.06.2016 року ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» «Про внесення змін до наказу № 253 від 24 червня 2016 року». В іншій частині позовну заяву залишено без задоволення. Стягнуто з ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 653,60 гривень (а. с. 119-122).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 127-132).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ»підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом правильно встановлено, що позивач ОСОБА_2 працював в Одеській філії Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» на посаді заступника директора філії з питань експлуатації техніки, згідно наказу № 46-ОС від 02.04.2013 року.

13.06.2016 року у зв'язку з щорічною відпусткою директора Одеської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ ОСОБА_3 з 21.06.2016 р. по 01.07.2016 р., у відповідності до наказу № 230, виданого відповідачем, на позивача, на період відпустки, були покладені обов'язки директора (а. с. 4).

22.06.2016 р. до Одеської філії надійшов наказ ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» № 246 від 22.06.2016 р. про внесення змін до наказу № 230 від 13.06.2015 року, другий абзац якого доповнено словами «з 23.06.2016 року виконання обов'язків директора Одеської філії покласти на начальника виробничо-технічного відділу ОСОБА_4 (а. с. 5).

24.06.2016 р. до Одеської філії надійшов наказ ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» № 253 про надання частини щорічної відпустки з 29.06.2016 року по 15.07.2016 року директору Миронівської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» ОСОБА_6 та покладення на позивача обов'язків директора цієї філії (а. с. 6).

01.07.2016 р. до Одеської філії надійшов наказ ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» № 261 від 29.06.2016 р. про внесення змін до наказу № 253 від 24.06.2016 р., яким абзац другий наказу № 253 від 24.06.2016 року доповнено словами: «з оплатою праці по виконуваній роботі, але не нижче середнього заробітку за основним місцем роботи» та доповнено абзацом третім, згідно якого «витрати на оплату праці ОСОБА_2 на період відпустки ОСОБА_6 покладено на Миронівську філію» (а. с. 7).

В обґрунтування свого позову ОСОБА_2 посилався на те, що у зв'язку з тим, що у даному наказі не було вказано, на який саме період на нього покладаються обов'язки директора, де знаходиться Миронівська філія та була відсутня інша інформація, яка вимагається для таких наказів, він відмовився від підписання цього наказу та звернувся з відповідним листом до в.о. Голови Правління ОСОБА_8 з приводу надання роз'яснень щодо підстав видачі та виконання цього наказу. Позивач розцінює вказані накази як переведення його на роботу в іншу місцевість зі змінами суттєвих умов праці без його згоди.

З такими твердженнями позивача слід погодитись, оскільки наказами № 253 від 24.06.2016 р. та № 261 від 29.06.2016 р. на позивача покладено обов'язки директора Миронівської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», яка розташована в м. Київ вул. Алма-Атинська, 37, з оплатою праці по виконуваній роботі, але не нижче середнього заробітку за основним місцем роботи, а витрати на оплату праці ОСОБА_2 на період відпустки ОСОБА_6 покладено на Миронівську філію.

Отже, при зазначених обставинах судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивача без його згоди було переведено у інший відокремлений підрозділ, який знаходиться в іншій місцевості, на іншу посаду з істотними змінами умов праці.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначеною цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю і угодою сторін

Згідно зі статтею 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

У частині другій статті 32 КЗпП України вказано, що не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

Таким чином, з урахуванням зазначених норм власник не має права вийти за межі трудового договору і його право на переміщення працівників обмежується умовами трудового договору: в межах цих умов переміщення можливе, поза них - протизаконне. Таким чином, при переміщенні діє принцип незмінності істотних умов договору, тобто залишаються незмінними всі суттєві умови трудового договору (спеціальність, кваліфікація, найменування посади).

Установивши, що зазначених вимог закону відповідач не дотримався, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання наказів незаконними та їх скасування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року, справа № 6-1178цс15.

Необґрунтованим є довід апеляційної скарги про те, що направлення позивача до Миронівської філії було службовим відрядженням з чітко визначеним строком, яке повністю підпадало у сферу його службових обов'язків, як працівника товариства.

Відрядження у трудовому праві поїздка працівника за розпорядженням керівника підприємства для виконання службового доручення поза місцем роботи. На весь період відрядження, у тому числі часу перебування в дорозі, за працівником зберігаються місце його роботи (посада), середній заробіток і сплачуються добові за кожен день перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення й назад та витрати за найм житла.

Згідно п. 1 Інструкції «Про службові відрядження в межах України та за кордон», затвердженої наказом Міністерства фінансів України 13.03.98 № 59 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 17.03.2011 № 362) службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади, підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв'язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства).

Накази ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» № 253 від 24.06.2016 р. та № 261 від 29.06.2016 р. за своїм змістом та формою не можна вважати наказами про відрядження позивача, а відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони є незаконними та підлягають скасуванню.

Неспроможним є довід апеляційної скарги про те, що у випадку жорсткої необхідності правління може призначити на посаду тимчасового керівника філії особу, яка за своїми властивостями фахом та особистими даними спроможна здійснювати керування на час заміщення директора філії.

Одеська філія ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» у своїй роботі керується Положенням про Одеську філію ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», затвердженим Наказом Міністерства інфраструктури України № 96 від 29 квітня 2011 року та Наказом ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» № 348 від 20 жовтня 2014 року. Зі змісту вказаних нормативних актів, вбачається, що виконуючим обов'язки директора Одеської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» може бути виключно один із заступників директора філії, тоді як наказом № 246 від 22 червня 2016 року обов'язки директора покладено на начальника виробничо-технічного відділу. Голова правління в своєї діяльності повинен дотримуватись приписів чинного законодавства та нормативних актів локальної дії, які регламентують роботу та управління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» та його філій.

Інших доводів, які б спростовували правильні висновки суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 жовтня 2016 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» - відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Калараш А.А.

Заїкін А.П.