Єдиний унікальний номер 243/2820/17 Номер провадження 22-ц/775/879/2017
Головуючий I інстанції Сидоренко І.О.
Категорія 55 Суддя доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.

суддів Дундар І.О., Новікової Г.В.

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бахмуті Донецької області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про стягнення індексації заробітної плати,

в с т а н о в и в :

Заочним рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 квітня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про стягнення індексації заробітної плати відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь індексацію заборгованості по заробітній платі у сумі 13098,38 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано не врахував, що в Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100% статутного капіталу ВАТ «Содовий завод», крім того, судом не прийнято до уваги, що відповідно до ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державне підприємство, проте Державна казначейська служба України пакет документів щодо виконання рішення суду повернула без виконання, в той час як згідно із ст. 619 ЦК України законом передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи, яким є Держава Україна.

Позивач ОСОБА_1 в судове засіданні апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, згідно якої просить справу розглянути за його відсутності.

Представник відповідача Фонду державного майна України в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 знаходився у трудових правовідносинах з ВАТ «Содовий завод» з 13 травня 1996 року по 10 січня 2000 року.

Постановою Господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року у справі №5/174Б ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, яка триває до теперішнього часу.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 лютого 2017 року стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на користь позивача індексацію заборгованості по заробітній платі в сумі 13098,38 грн., яке на час розгляду справи не виконано (а.с.6).

З довідки № 01-23/155 від 14 березня 2017 року ліквідатора ВАТ «Содовий завод» Магдєєвої Н.М. вбачається, що рішення суду від 20 лютого 2017 року про стягнення індексації у сумі 13098,38 грн. виконати неможливо, оскільки заборгованість ВАТ «Содовий завод» з заробітної плати станом на 01 березня 2017 року складає 4019 тисяч грн. У зв'язку із заборгованістю ВАТ «Содовий завод» перед кредиторами, в тому числі по заробітній платі, у розмірі більше 70 млн. грн., відкрита ліквідаційна процедура, тому визнаються рішення судів та можуть бути прийняті до виконання лише в частині дійсної заборгованості по заробітній платі, яка обліковується за даними бухгалтерського обліку, в решті частини - не визнаються. Заходи щодо погашення заборгованості ВАТ «Содовий завод» зможе прийняти після проведення аукціону з продажу майна, та тільки з дійсних вимог (а.с.5).

Листом Регіонального відділення Фонду Державного майна України в Донецькій області від 24 січня 2013 року колектив робітників ВАТ «Содовий завод» повідомлено, що станом на 01 січня 2013 року у Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100% статутного капіталу ВАТ «Содовий завод» (а.с.7).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що жодним законом не передбачена субсидіарна відповідальність Фонду за неможливість виконання підприємством грошового зобов'язання, також між сторонами у справі не існувало будь-яких зобов'язань, вони не знаходились у трудових відносинах, Фонд не є правонаступником товариства. Відсутні правові підстави для субсидіарної відповідальності Фонду державного майна України та стягнення з нього індексації заробітної плати, не виплаченої позивачеві при звільненні з ВАТ «Содовий завод».

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із ч. 5 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно із ст. 10 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація доходів працюючого населення проводиться за основним місцем роботи.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року у справах, пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати суди мають враховувати, що індексація заробітної плати провадиться згідно зі ст. 33 Закону (108/95-ВР) в період між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону «Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 1998 року №663 (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків (величину порога індексації). За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення. Наприклад, коли воно мало бути виконано до січня 1998 р., то він і є місяцем, з якого обчислюється (береться за 100 відсотків) величина порога індексації. Спір із цього приводу розглядається судом за заявою стягувача в позовному провадженні.

З обставин справи вбачається, що ОСОБА_1 у трудових відносинах з Фондом державного майна України не перебував і Фонд державного майна України заробітну плату йому не виплачував, а тому обов'язок Фонду державного майна України виплатити йому індексацію заробітної плати, яка йому при звільненні не виплачена ВАТ «Содовий завод», відсутній. Індексація заробітної плати провадиться підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату.

Індексація заробітної плати, невиплаченої позивачеві при звільненні з ВАТ «Содовий завод», в сумі 13098,38 грн. позивачу вже присуджена рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 лютого 2017 року, яке набрало законної сили 03 лютого 2017 року, з роботодавця - ВАТ «Содовий завод» (а.с.6).

Правові підстави покладати на Фонд державного майна України обов'язок погасити борг юридичної особи - ВАТ «Содовий завод» по індексації заробітної плати відсутні.

Відповідно до ст. 619 ЦК України, на яку посилається позивач в позовній заяві та в апеляційній скарзі, додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи поряд із відповідальністю боржника може бути передбачена договором або законом

Проте, посилання позивача на ст. 619 ЦК України та інші норми ЦК України є безпідставними, оскільки правовідносини щодо погашення позивачу заборгованості по індексації заробітної плати регулюються законодавством про працю, а додаткова (субсидіарна) відповідальність не може застосовуватись до трудових правовідносин, оскільки виникає лише у разі порушення зобов'язання, якого між сторонами не існувало.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працював у відкритому акціонерному товаристві «Содовий завод».

Відповідно до ст. 152 ЦК України акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями. Акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, у межах вартості акцій, що їм належать.

Згідно із ч. 1 ст. 176 ЦК України держава не відповідає за зобов'язаннями створених нею юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 96 ЦК України учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

З обставин справи вбачається, що засновником ВАТ «Содовий завод» є держава в особі Фонду державного майна України, правовідносини, які склалися між ВАТ «Содовий завод» та Фондом державного майна України, є правовідносинами між засновником та створеним ним підприємством, за якими засновник не відповідає за боргами підприємства, а підприємство не відповідає за боргами засновника, а тому суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Посилання позивача на ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» №4901-VI від 05 червня 2012 року є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 2 вказаного Закону держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Таким чином, Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не розповсюджується на виконання рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 лютого 2017 року про стягнення на користь ОСОБА_1 індексації заробітної плати, оскільки виконання вказаного рішення має здійснюватися в порядку, визначеному Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» №2343-XII від 14 травня 1992 року.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на норми Конституції України, ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції не спростовує висновків суду. Законодавство України, яке регулює спірні правовідносини, цим нормам права не суперечить.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309, 310 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, з урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції зроблені у відповідності зазначених вище норм, правильно встановлено фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Кішкіна

Судді І.О. Дундар

Г.В. Новікова