Провадження № 2/127/881/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди. Позов мотивовано тим, що 19.02.2016р. о 1:30 год. на 110км +320м автомобільної дороги «Знамянка Луганськ Ізварино» водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння, не врахував дорожню обстановку, втративши контроль за рухом транспортного засобу, виїхав на зустрічну суму руху, де здійснив зіткнення з автомобілем ОСОБА_3 бенс, що належить позивачу, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Згідно висновку за результатами експертного авто товарознавчого дослідження з визначенням матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу №2323/16-21, складеного 04.10.2016р. ВВ Київського науково дослідного інституту судових експертиз вартість матеріального збитку складає 60 685,43грн. Цивільно- правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в АТ «УОСК». Пятихатським районним судом Дніпропетровської області 21.03.2016року ОСОБА_2 визнано винним та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік. В лютому 2016 року позивач звернувся до страхової компанії з письмовою заявою про виплату страхового відшкодування, однак відповіді не отримав. Просить стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь позивача 60 685,43грн. шкоди заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля, 634,32грн. за проведення експертного дослідження та стягнути з відповідачів судові витрати.

31.05.2017р. представник позивача надав суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просить стягнути з ПАТ НАСК «Оранта» на корсить позивача 67 157,51грн. шкода заподіяна внаслідок пошкодження автомобіля, 634,32грн. за проведення експертного дослідження та стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав, заперечував щодо його задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився надав суду заперечення, згідно яких просив розглядати справу у його відсутність, позов не визнав, заперечував щодо його задоволення.

Враховуючи думку учасників судового процесу, вимоги ст. 158 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з наступних підстав.

Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Між сторонами виникли правовідносини в сфері не договірних зобовязань, повязаних з відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, що регулюються відповідними нормами Цивільного Кодексу України.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що постановою Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21.03.2016року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбачених ст.. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік (а.с.26).

Даною постановою суду встановлено, що 19.02.2016р. о 1:30 год. на 110км +320м автомобільної дороги «Знамянка Луганськ Ізварино» водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння, не врахував дорожню обстановку, втративши контроль за рухом транспортного засобу, виїхав на зустрічну суму руху, де здійснив зіткнення з автомобілем ОСОБА_3 бенс, що належить позивачу, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження

Відповідно до ст. 61 ч.4 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідальність ОСОБА_2 застрахована відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5752249.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України, встановлено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина друга вказаної статті передбачає, що збитками є: 1)втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна.

У відповідності ч. ч. 1, 2 ст.1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 Постанови № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).

За правилами п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Згідно ст. 17 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховики зобов'язані укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір "Зелена картка") відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.

Згідно ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Стаття 22 цього ж Кодексу до реальних збитків відносить втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

В силу ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Стаття 979 ЦК України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вбачається з полісу № АІ/5752249 страхове відшкодування за шкоду заподіяну майну становить 50 000грн.

Згідно платіжного доручення №27076 від 30.05.2016 ПАТ «НАСК «Оранта» виплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 12 612,71грн. та 510,00грн., про що сторонами в судовому засіданні не заперечувалось.

Відповідно до висновку експертизи № 1030/17-21 від 27.03.2017р. матеріальний збиток, завданий власнику легкового автомобіля ОСОБА_3, д.н.з. НОМЕР_2, 2004року випуску, внаслідок пошкодження при ДТП, згідно розрахунків складає 67 157,51грн. на день виконання експертизи, а на день ДТП матеріальний збиток становить 60 685,43грн. (а.с.118-128).

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Однак, як вбачається з позовних вимог ОСОБА_1 не заявляє вимог до ОСОБА_2 щодо відшкодування шкоди заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля, а суд згідно вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України не може вийти за межі позовних вимог.

З викладеного вбачається, що з публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 36877,29грн. у відшкодування шкоди заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля, оскільки страхове відшкодування за шкоду завдану майну становить 50000,00грн., а виплачено ОСОБА_1 13 122,71грн., то 50 000,00-13122,71= 36 877,29грн.

Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь позивача 634,32грн. у відшкодування витрат за проведення експертного дослідження, 1980,80грн. у відшкодування витрат за проведення автотоварознавчої експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на те, що позов заявлено на суму 67157,51грн., а задоволенню підлягає 36877,29грн., що становить 54,91% від суми, заявленої до стягнення, то й понесені позивачем судові витрати слід стягнути з відповідачів пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: 54,91% від витраченої суми, що становить 371,69грн. (676,91*54,91/100=371,69) в рівних частинах.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, розмір компенсації витрат на правову у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Визначаючись з розміром витрат на правову допомогу суд враховує, що ОСОБА_1 скористався правовою допомогою, про що свідчить договір від 08.11.2016року (а.с.91) та сплатив за його послуги 6280грн., що підтверджується квитанцією від 11.04.2017року(а.с.148). Враховуючи положення Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (підготовка позовної заяви, збирання доказів), а також час судових засідань, суд вважає обґрунтованим та реальним розмір витрат на правову допомогу сплачених позивачем, однак враховуючи ст. 88 ЦПК України, а саме, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, тому витрати на правову допомогу підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 3448,35грн. (6280*54,91/100= 3448,35грн.).

На підставі викладеного згідно ст. ст. 22, 979, 988, 989, 999, 1166, 1187, 1192 ЦК України, Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 Постанови № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 84, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (ідентифікаційний код юридичної особи 00034186) на користь ОСОБА_1 36877,29грн. у відшкодування шкоди заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля, 634,32грн. у відшкодування витрат за проведення експертного дослідження, 1980,80грн. у відшкодування витрат за проведення автотоварознавчої експертизи.

Стягнути з публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (ідентифікаційний код юридичної особи 00034186) та ОСОБА_2 (ІПН) на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 3820,04грн., з яких: 371,69грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору, 3448,35грн. у відшкодування витрат на правову допомогу в рівних частинах.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: