Справа № 732/259/16-ц Провадження № 22-ц/795/1125/2017 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Лиманська М.В. Доповідач - Онищенко О. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:позивача ОСОБА_5 та його представників ОСОБА_6, ОСОБА_7, відповідача ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_8, ОСОБА_10 на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 18 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8, ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 18 квітня 2017 року позовну заяву ОСОБА_5 задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_5 з кожного по 7875 грн збитків, завданих неналежним виконанням зобовязання щодо спільного випасання великої рогатої худоби, а також з кожного - по 275 грн 60 коп. сплаченого судового збору; в задоволенні інших вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_10 та ОСОБА_8 просять скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скраги зводяться до того, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Відповідачі вказують, що при повторному розгляді справи районний суд залишив поза увагою вимогу суду касаційної інстанції щодо зясування характеру спірних правовідносин, уточнення позовних вимог про наявність договірних правовідносин, в т.ч. чи підлягає відшкодуванню моральна шкода в даних правовідносинах. ОСОБА_10 та ОСОБА_8 заперечують свою вину у заподіянні шкоди позивачу, оскільки, за їх доводами, найняті ними пастухи повністю визнали свою провину, в той час як відповідачі не могли передбачати або допускати, що пастухи можуть не проявити належного виконання взятих на себе зобовязань. Крім того, відповідачі вказують, що судом проігноровано той факт, що ОСОБА_10 фізично не міг впливати на випасання корів або залучення тих чи інших пастухів, оскільки перебував за межами країни. ОСОБА_10 та ОСОБА_8 наголошують на тому, що факт зникнення корови не доведений позивачем.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачі, прийнявши на себе обовязок щодо збереження худоби на час випасу, не проявили турботливості та обачності, найнявши інших осіб, які виконують допоміжну роль в умовах випасання худоби за визначеною черговістю, такі дії відповідачів є неналежним виконанням ними зобовязання щодо випасу стада корів і це є підставою для настання цивільної відповідальності відповідачів, які обидва є членами господарського двору, відповідального 11.11.2015 року за збереження чужого майна. Також судом встановлено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_8 не доведено відсутності їх вини у настанні збитків, завданих неналежним виконанням зобовязання про спільний випас корів, а розмір заявлених позивачем збитків підтверджений документально та відповідачами не спростований.

ОСОБА_11 висновки суду грунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам закону.

По справі встановлено, що ОСОБА_5 мав у власності корову, ІНФОРМАЦІЯ_1, породи симентальська, код породи 11 (а.с.6 т.1).

Як вбачається, між жителями с. Тупичів Городнянського району Чернігівської області тривалий час існує усна домовленість (колективна угода) про спільне випасання належної їм великої рогатої худоби в одній череді, яке здійснюється власниками корів почергово на місцевих пасовищах, згідно з якою сімя (господарство) повинна відпасти колективну худобу за встановленим графіком. При цьому власники великої рогатої худоби можуть здійснювати випасання особисто або залучати для допомоги у випасанні інших осіб.

Відповідно до встановленого графіка 11 листопада 2015 року черга з випасання колективної худоби, у тому числі і корови позивача, була за господарством подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_10 В зазначений день ОСОБА_8 залучила для допомоги у випасанні худоби ОСОБА_12 та ОСОБА_13, які на пасовищі вживали алкогольні напої, належним чином не контролювали худобу, що призвело до того, що череда розбіглась і належна позивачу корова зайшла на територію колишнього комплексу по відгодівлі великої рогатої худоби, де впала у зливну яму і загинула.

ОСОБА_14 від 22 грудня 2015 року, складеного Тупичівським сільським головою, депутатом сільської ради та сусідами, в господарстві ОСОБА_5 була молода корова червоно-рябої масті, орієнтовною вагою 450-470 кг; 11 листопада 2015 року корова не прийшла з пасовища; черга випасати громадську худобу в цей день була за господарством ОСОБА_10 (а.с.8 т.1).

З приводу зникнення корови ОСОБА_5 звертався до Городнянського відділення поліції Менського ВП ГУНП в Чернігівській області, де за результатами перевірки було складено висновок про припинення подальшої перевірки, оскільки відсутні ознаки будь-якого кримінального чи адміністративного правопорушення (а.с.13 т.1).

Відповідно до ч.1 ст.7 ЦК України цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин.

Частиною 1 статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

ОСОБА_14 ч.1 ст. 627, ст.629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

За приписами ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобовязань. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

Таким чином, між власниками великої рогатої худоби, які проживають у ІНФОРМАЦІЯ_2, в тому числі і між сторонами у справі, виникли зобовязальні правовідносини щодо спільного випасання належної їм великої рогатої худоби, яке само по собі включає і обовязок по збереженню худоби на час її випасу, тобто спільна діяльність (ст.1130 ЦК України).

Враховуючи усну домовленість між власниками корів про їх випас у спільній череді почергово, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 (як і інші власники великої рогатої худоби) прийняли на себе обовязок щодо збереження худоби на час випасу і в даному випадку наймання інших осіб, які виконують допоміжну роль в умовах випасання худоби за визначеною черговістю, не впливає на обовязок нести відповідальність за збереження ввірених на час випасу корів, який покладається саме на тих осіб, які за чергою здійснюють випасання. ОСОБА_11 на вказаний обовязок не впливає визнання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 своєї вини, враховуючи, що власники корів, які відшкодували завдану ними шкоду, не позбавлені права регресної вимоги до осіб, яким передоручили випас корів (ч.1 ст.1191 ЦК України).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо покладення відповідальності за заподіяну позивачу шкоду в звязку із загибеллю належної йому корови під час випасання саме на відповідачів.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_8 та її представник заперечували розмір матеріальної шкоди, визначеної позивачем, оскільки, за їх доводами, вага загиблої корови була меншою, ніж зазначено позивачем. Апеляційним судом було запропоновано сторонам надати докази щодо дійсної ваги худоби.

ОСОБА_14 довідки Городнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини №53 від 23 травня 2017 року корова симентальської породи віком 2 роки в залежності від вгодованості та фізіологічного стану повинна мати вагу від 400 до 500 кілограмів. ОСОБА_11 від 22 грудня 2015 року підтверджено орієнтовну вагу належної ОСОБА_5 корови 450-470 кг.

ОСОБА_14 довідки Управління агропромислового розвитку Городнянської райдержадміністрації №02-04/721 від 21.12.2015 року станом на 21 грудня 2015 року в залежності від продуктивності, вгодованості ринкова ціна на молочних корів становить від 30 до 35 грн за кілограм живої ваги (а.с.9 т.1).

Розрахунок матеріального збитку позивачем здійснено наступним чином: вага корови 450 кг х 35 грн (за 1 кг ваги) = 15750 грн.

ОСОБА_14 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем надано докази щодо ваги корови та ринкової ціни на молочних корів. Натомість відповідачами не надано доказів на спростування визначеного позивачем розміру матеріального збитку.

Доводи відповідачів, що ОСОБА_10 фізично не міг впливати на випас корів або залучення пастухів, оскільки перебував за межами країни, не можуть бути прийняті судом до уваги, враховуючи, що ОСОБА_8 і ОСОБА_10 є сімєю, ведуть спільне господарство, майно належить їм на праві спільної сумісної власності, а черговість випасання худоби покладається на домогосподарство, а не на одного із членів сімї. В звязку з викладеним, відсутні підстави для звільнення ОСОБА_10 від відповідальності за заподіяння матеріальної шкоди позивачу.

Факт зникнення корови позивача підтверджено матеріалами справи: показаннями свідків, повідомленням ОСОБА_5 до органів поліції по факту зникнення корови.

Надані відповідачами докази, а саме акт від 29.05.2017 року про огляд решток корови та фотокартки до нього; довідка Городнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини про наявність у господарстві ОСОБА_5 корів не є належними та допустимими доказами по справі відповідно до вимог ст.ст.58,59 ЦПК України, оскільки про огляд решток корови та складення відповідного акту позивач не був повідомлений та присутнім, акт було складено не уповноваженими на те особами. Матеріали кримінального провадження за заявою ОСОБА_5 по факту зникнення корови, які були оголошені в судовому засіданні апеляційного суду, містять протокол огляду місця події від 6 квітня 2016 року, складений уповноваженою особою в присутності понятих у відповідності до норм КПК України. Під час огляду фотокарток, на яких зображені рештки корови, ОСОБА_8 не змогла показати кількість кілець на зображеному розі корови, що може свідчити про кількість отелів та відповідати віку корови встановленому в акті від 29 травня 2017 року в шість років.

Надана суду довідка про наявність у господарстві ОСОБА_5 корів, також не є підтвердженням зникнення корови під час її випасання. ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційного суду повідомила, що до череди ОСОБА_5 виганяв двох корів. Відображена в довідці інформація про зняття з обліку корів є сумнівною, оскільки чотири з них зняті з обліку в один день.

Отже, відповідачами не надано доказів на спростування факту зникнення корови ОСОБА_5, під час випасання, а тому не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про недоведеність факту загибелі корови.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача збитків, завданих неналежним виконанням зобовязання щодо спільного випасання великої рогатої худоби.

Висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди в звязку з її відсутністю є помилковим, оскільки відшкодування моральної шкоди в договірних зобовязаннях не передбачається, якщо інше не встановлено договором. Мотиви відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди на висновок суду в цілому не впливають.

В звязку з викладеним, апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8, ОСОБА_10 відхилити.

Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 18 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: