Ухвала

іменем україни

9 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 7 червня 2016 року, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Харківської області від 7 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з позовом про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що він з ОСОБА_2 має спільну дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зареєстрованому шлюбі не перебували та проживають окремо, оскільки відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з дочкою, просив визначити такі способи його участі у вихованні дочки та спілкуванні з нею: кожного робочого дня з 10 год. до 15 год. з правом залишити у себе дитину на ніч двічі на тиждень; зобов'язати ОСОБА_2 перед його зустріччю із дочкою надати позивачу точну інформацію щодо фактичного місця перебування дитини, а у разі настання таких змін - повідомити про це його особисто негайно; зобов'язати відповідача надати вказівки особам, які виконують або будуть у майбутньому виконувати обов'язки по догляду за його дитиною, належним чином виконувати рішення суду у частині надання йому можливості спілкуватися з дитиною; зобов'язати ОСОБА_2 інформувати його щодо будь-яких фактів та обставин життя дитини (зокрема, про стан її здоров'я, прізвище ім'я та по батькові, номер телефону дитини та особи, яка здійснює догляд за дитиною під час її відсутності, повідомляти про переміщення дитини за межі населеного пункту, в якому вона постійно проживає).

Справа переглядалась судами неодноразово.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 вересня

2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визначено спосіб участі у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, її батька ОСОБА_1 шляхом систематичних побачень з дитиною у присутності матері ОСОБА_2 або без неї, але у присутності осіб, які здійснюють догляд за дитиною, з дозволу матері, наступним чином: друга та четверта середа кожного місяця з 11 год.30 хв. до 13 год., за умови, що це не заважатиме відпочинку дитини; у разі зміни обставин та стану здоровʼя дитини попереджати батька про скасування побачення та спільно визначати інший день замість пропущеного з поважної причини.

У іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Останнім рішенням апеляційного суду Харківської області від 7 червня 2016 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2015 року скасовано в частині визначення способу участі у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, її батьком ОСОБА_1, шляхом систематичних побачень з дитиною у присутності матері ОСОБА_2 або без неї, але у присутності осіб, які здійснюють нагляд за дитиною з дозволу матері наступним чином: друга та четверта середа кожного місяця з 11 год.30 хв. до 13 год., за умови, що це не заважатиме відпочинку дитини; у разі зміни обставин та стану здоровʼя дитини попереджати батька про скасування побачення та спільно визначати інший день замість пропущеного з поважної причини.

Визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та спілкуванні з нею шляхом систематичних побачень з дитиною у присутності її матері ОСОБА_2 другого та четвертого вівторка місяця з 10 год.00 хв. до 12 год.00 хв., другу та четверту неділю місяця з 10 год.00 хв. до 12 год.00 хв., з обов'язковим поверненням дитини до постійного місця проживання.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, врахувавши інтереси дитини, режим дня та вік, дійшов правильного висновку про необхідність надання позивачеві днів зустрічі з дитиною, але встановив такий графік побачень, що суперечить висновку органу опіки та піклування і порушує принцип рівності прав обох батьків.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення графіка побачень батька з дитиною, апеляційний суд виходив із наявного в матеріалах справи висновку органу піки та піклування та вимог ст. 141 Сімейного кодексу України щодо рівності прав та обов'язків батьків дитини.

Такі висновки апеляційного суду є правильними, зважаючи на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка постійно проживає з матір'ю.

ОСОБА_2 зверталася до ОСОБА_1 з позовом про позбавлення батьківських прав відносно дочки, однак висновком органу опіки та піклування від 10 квітня 2015 року позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 визнано недоцільним та визнано за можливе надати йому години для побачень з дитиною наступним чином: кожен вівторок та четвер місяця - з 10 год. до 12 год., перша та третя субота і друга та четверта неділя місяця - з 10 год. до 12 год. із поверненням дитини до постійного місця проживання.

Не погодившись з висновком органу опіки та піклування, ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, у якому просив визначити інший порядок його участі у вихованні дитини, ніж той, що був запропонований висновком органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу Українимати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу Українипитання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 Сімейного кодексу Україниза заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Частиною п'ятою ст. 19 Сімейного кодексу Українивизначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) врахував вік дитини, її фізичний та психологічний розвиток, порозуміння з батьком, інтереси матері дитини та наявність у позивача, як батька, рівного права з матір'ю дитини щодо дочки, дійшов обґрунтованого висновку про зміну графіку побачень батька з дочкою з врахуванням вимог ст. 141 Сімейного кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у частині залишення без змін апеляційною інстанцією, та рішення апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки яких у відповідних частинах та доводами касаційних скарг не спростовані, тому касаційні скарги відповідно до положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції у частині, що залишена без змін апеляційним судом, і рішення апеляційного суду - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2015 року у частині, залишеній без змін рішенням апеляційної інстанції, та рішення апеляційного суду Харківської області від 7 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко

Судді: О.В.Кадєтова

В.О.Кузнєцов