Справа № 159/4659/16-ц Провадження № 22-ц/773/418/17 Головуючий у 1 інстанції: Бондар В.М.
Категорія: 24 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Федонюк С.Ю., Осіпука В.В.,

з участю секретаря Лимаря Р.С.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за апеляційно скаргою представника позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» - ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2016 року ОСОБА_4 «Авто Просто» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 107138, 77 грн. обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14 жовтня 2011 року між Позивачем та ОСОБА_5 було укладено Угоду №370353 (далі - Угода) та підписано Додатки № 1 та № 2 до неї, які є невід'ємними частинами Угоди. Угода укладена в рамках створеної Позивачем в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів «Авто Так». Система встановлює відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним учасником автомобіля шляхом сплати його вартості та вартості наданих послуг невеликими щомісячними внесками протягом декількох років. 23.10.2012 року ОСОБА_5 отримав автомобіль ЗАЗ ТF55Y0, кузов №Y6DTF55Y0С0003629, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії САО 382943.

ОСОБА_5 в свою чергу, зобов'язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля (100% Ціни автомобіля) та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 120 (сто двадцяти) щомісячних Повних внесків (Стаття 5 Угоди). ОСОБА_5 протягом листопада 2011 року - квітень 2015 року сплачував щомісячні внески систематично порушуючи умови Угоди щодо повноти та періодичності сплати помісячних внесків. З травня 2015 року ОСОБА_5 припинив сплачувати внески.

Як стало відомо 19.01.2013 року ОСОБА_5 помер. 18.05.2013 року ОСОБА_4 «Авто Просто» на адресу Ковельської державної нотаріальної контори було направлено вимогу кредитора. Після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняв онук спадкодавця ОСОБА_6. Про даний факт стало відомо після ухвалення Ковельським міськрайонним судом рішення від 21.07.2016 року по цивільній справі № 159/1891/16-ц за позовом ОСОБА_4 «Авто Просто» до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення боргу. Таким чином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є спадкоємцем ОСОБА_5

Щодо розрахунку суми заборгованості вказує, що ОСОБА_5 було сплачено 67,4747% зі 100% в оплату чистих внесків та 40 внесків із 120-ти внесків в оплату послуг Позивача. Розмір боргу ОСОБА_5 перед Позивачем за Угодою станом на квітень 2016 складає 32,5253% від ціни автомобіля, актуальної у квітні 2016 року, та 80 (вісімдесят) внесків в оплату послуг Позивача. Відповідно, загальний розмір заборгованості складає 107138,77 грн. Тому позивач просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 107138,77 грн. а також суму сплаченого позивачем судового збору.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Представник позивача ОСОБА_4 «Авто Просто» - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального права, неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5, проте положення щодо відповідальності в межах вартості отриманого спадкового майна застосовуватися не може, оскільки відповідач права власності на спадкове майно не набув. Крім того, зазначив, що позивачем пропущені строки позовної давності, передбачені ст.257 ЦК України, оскільки позивачу відомо було про смерть боржника 18 травня 2013 року і з цього часу почався перебіг строку позовної давності.

Такі висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення також про відмову у задоволенні позовних вимог, однак з інших підстав.

Судом першої інстанції встановлено що 14.10.2011 року між ОСОБА_4 «Авто Просто» та громадянином ОСОБА_5 було укладено Угоду за номером 370353 на придбання автомобіля «ЗАЗ Ланос» вартістю 71680 грн. з додатками, які є невідємною частиною Угоди. Боржник, тобто ОСОБА_5 помер 19.01.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕГ № 136421 від 22.01.2013 року.

З матеріалів справи встановлено, що в звязку зі смертю боржника ОСОБА_5 до Ковельської державної нотаріальної контори позивачем направлено вимогу кредитора від 18.05.2013 року.

З дослідженої судом апеляційної інстанції матеріалів спадкової справи, щодо майна померлого 19 січня 2013 року ОСОБА_5 встановлено, що спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 є відповідач по справі - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який прийняв спадщину відповідно до вимог закону.

30 березня 2015 року ОСОБА_7 від імені малолітнього сина ОСОБА_2 звернулась з заявою до Ковельської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом 11 листопада 2009 року, на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_5 та складається з: цілого житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами та земельної ділянки, що знаходяться в м. Ковелі по вул. Ашхабадська, 6 «а», земельної ділянки, що знаходиться в м. Ковелі, садівничий масив «Білий налив».

30 березня 2015 року ОСОБА_7 повідомлено про борги спадкодавця ОСОБА_5 перед ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Авто Просто»

17 березня 2017 року державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з земельної ділянки розміром 0,0523 га в межах згідно з планом, розташованої в м. Ковель, садівничий масив «Білий налив», передану для ведення садівництва. Вартість спадщини 434,19 грн.

За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу "Оформлення права на спадщину").

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право на предявлення вимог до спадкоємців.

Такий правовий висновок викладений в Постанові Верховного Суду України від 12.04.2017, в справі № 6-2962цс16, який, в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковим для застосування судами.

Таким чином, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права прийшовши до висновку, про відсутність підстав про задоволення позову у звязку з тим, що відповідач не набув права власності на спадкове майно та позивачем пропущені строки позовної давності визначені ст.257 ЦК України.

Однак, як встановлено судом з досліджених матеріалів справи, позивач дізнався про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 18 травня 2013 року, а до суду з позовом до спадкоємця ОСОБА_2 звернувся лише 09 грудня 2016 року, тобто позивачем предявлено вимоги до спадкоємця з пропуском визначеного законом шестимісячного строку від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини.

Крім того з розрахунку боргу, наданого позивачем на обґрунтування позовних вимог в суді апеляційної інстанції, вбачається що платежі за Угодою № 370353 сплачувались після смерті ОСОБА_5 до 20 квітня 2015 року. З травня 2015 року платежі припинилися, а тому з цього часу у позивача виникло право вимоги до спадкоємців. З позовом до суду позивач звернувся 09 грудня 2016 року, тобто з порушення річного строку з настання права вимоги, передбаченого ст. 1281 ЦК України.

Таким чином, у даних правовідносинах законодавцем встановлені спеціальні преклюзивні строки і відповідальність спадкоємця за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статей 1281, 1282 ЦК України, а тому предявлення кредитором вимоги до спадкоємця поза межами визначених законом спеціальних строків є підставою для відмови кредитору у стягненні зі спадкоємця заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «Авто Просто» в межах 6 місяців з дня відкриття спадщини звернулося до відповідної нотаріальної контори з вимогою кредитора апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вимога адресована до Ковельської державної нотаріальної контори не є ідентичною зверненню безпосередньо до спадкоємця, а відтак не є свідченням своєчасного звернення ТОВ «Авто Просто» саме до спадкоємця ОСОБА_2

Покликання представника позивача на ту обставину, що їм стало відомо про спадкоємця померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_2 тільки 21 липня 2016 року під час розгляду справи за позовом ТОВ «Авто Просто» до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9 про стягнення боргу не заслуговують на увагу, оскільки закон не повязує спеціальні строки звернення до спадкоємця з днем коли позивачу стало відомо про особу спадкоємця померлого боржника.

Разом з тим, з пояснень представників сторін по справі в судовому засіданні та розрахунку суми боргу встановлено, що спадкоємцями ОСОБА_5 вносились щомісячні платежі відповідно до Угоди № 370353 до квітня 2015 року включно, що свідчить про незгоду спадкоємця погасити борг спадкодавця шляхом одноразового платежу, а тому в позивача виникло право на звернення до суду з позовом про накладення стягнення на майно, яке було передано спадкоємцю в натурі відповідно до вимог ч. 2 ст. 1282 ЦК України.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції у звязку з неправильним застосуванням норм матеріального права та ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з інших правових підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2017 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді