22-ц/775/362/2017(м)
Головуючий у 1 інстанції Гаврилова Г.Л.
Доповідач Попова С. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Зайцевої С.А., Ткаченко Т.Б.,

при секретарі Герасимовій Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 грудня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на самовільно побудоване нерухоме майно,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2007 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить жилий будинок АДРЕСА_1. На відведеній земельній ділянці без відповідного дозволу було самовільно переобладнано гараж літ. Д-1 в жилий будинок літ. Д-2. Своєчасно позивач не ввів вищезазначену будівлю до складу домоволодіння. У зв'язку з необхідністю розпорядитися своєю нерухомістю, просив визнати за ним право власності на самовільно зведену будівлю та ввести її до складу домоволодіння.

Рішенням Орджонікідзвського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 грудня 2007 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на самовільно зведену будову - жилий будинок літ. Д-2 і введено його до складу домоволодіння по АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, як особа, що не брала участі у справі (ч. 1 ст. 292 ЦПК України), посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_1 і його представника - ОСОБА_3, які підтримали доводи скарги, заперечення проти скарги позивача і його представника - ОСОБА_4, розглянувши справу згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутність повідомленого про дату і час розгляду справи представника відповідача - Маріупольської міської ради (а.с. 95), від якого надійшла заява про вирішення справи у його відсутність, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що провадження по апеляційній скарзі ОСОБА_1 слід закрити за таких підстав.

Як встановлено судом і це вбачається з матеріалів справи, на території домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_2 переобладнаний жилий будинок літ. Д-2 із гаражу літ. Д-1. За висновком будівельно-технічної експертизи № 1484 від 21.11.2007р. ця будівля знаходиться у задовільному технічному стані та може експлуатуватися в подальшому, при будівництві не порушені санітарно-гігієнічні вимоги та умови протипожежної безпеки (а.с. 6, 28).

Задовольняючи позов, суд взяв до уваги експертний висновок № 1484 про дотримання будівельних, санітарно-гігієнічних, протипожежних норм і правил при переобладнанні жилого будинку літ. Д-2 з гаражу, задовільний стан захисних конструкцій цієї будівлі, на підставі чого дійшов до висновку про наявність підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності на цю будівлю літ. Д-2 і введення її до складу домоволодіння АДРЕСА_1.

З таким рішенням не погодився співвласник цього будинку № 49 ОСОБА_1, якому належить 75/100 часток жилого будинку за № 49 з відповідною часткою господарчих побутових будівель і споруд по АДРЕСА_1 за договором дарування від 16.11.2011 року, право власності на набуту частку зареєстровано МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» 17.11.2011р.

У якості підстав для скасування рішення від 21.12.2007р. заявник ОСОБА_1 вказує, що: це рішення порушує права власника, якого не було залучено до участі в справі, не враховано згоди співвласника на зведення самозабудови; цим рішенням посвідчено право ОСОБА_2 на цілий жилий будинок № 49; в рішенні не зазначено правовстановлюючих документів щодо землекористування земельною ділянкою, на якій ОСОБА_2 самовільно збудована будівля; оскаржуване рішення створює йому перешкоди в реалізації права вільно розпорядитись своїми 75/100 частками будинку.

Колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 слід закрити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Аналізуючи вказану процесуальну норму, можна дійти висновку, що право оскаржити рішення в апеляційному порядку має особа, яка не була притягнута до участі в розгляді справи, якщо суд вирішив справу, зачіпаючи права і обов'язки цієї особи.

Однак, як з'ясовано в ході розгляду справи апеляційним судом, права заявника ОСОБА_1, який не брав участі у справі, не зачіпаються.

Як не оспорюється сторонами і це вбачається з матеріалів цивільної справи, матеріалів дослідженої інвентаризаційної справи № 38536 (а.с. 5-6, 23, 28, 29-30, 39-40, 47-47зв., 64-69, аркуш інвентаризаційної справи (далі - а.і.с.) 43-44, 51, 55-56, 62-63, 74, 76, 70-71, 78, 80, 88, 92, 116, 129-130, 147, 148):

- ОСОБА_1 є власником 75/100 часток жилого будинку № 49 з відповідною частиною дворових споруд та побудов по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 16.11.2011р. від дарувальника ОСОБА_5; подарована частина: жилий будинок літ. А-1 загальною площею 46,3кв.м., жилою площею 26.8кв.м., замощення І, огорожа № 1 - розташовані на земельній ділянці Маріупольської міської ради площею 482кв.м.;

попередньому власникові ОСОБА_5 належало 75/100 частин домоволодіння № 49 з відповідною частиною господарчих та побутових будівель по АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 30.10.2002р. - жилий будинок, частка якого продана за цим договором позначена літ. А-1, площею 41,5кв.м., також є жила прибудова літ. А1-1 площею 10,4кв.м., гараж літ. Д, вбиральня літ. Г, огорожа №, замощення 1;

- ОСОБА_2 є власником 25/100 частин жилого будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (після смерті ОСОБА_6) від 19.04.1995р. реєстр. № 1-1148, зареєстрованого в БТІ 25.04.1995р. за реєстр. № 11579, та на підставі договору дарування від 06.06.1995р. реєстр. № 1-1690, зареєстрованого в БТІ 23.06.1005р. за реєстр. № 11579. За змістом вказаних правовстановлюючих документів на земельній ділянці розташовано один жилий будинок літ. А-1 жилою площею 37,6кв.м., жилий будинок літ. А1-1 площею 10,4кв.м., гараж літ. Д, погріб літ. Д/п, смотрова яма літ. Д/я, уборна літ. Г, огорожа № 1, замощення І;

спільним попереднім власникам ОСОБА_2 і ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.04.1995р. реєстр. № 1-1148 - запис в реєстраційній книзі МКП «Бюро технічної інвентаризації м. Маріуполь» під № 11579 - було видане реєстраційне посвідчення на домоволодіння № 49 в цілому, що складається з двох будинків, було видано (а.с. 65).

Як вбачається зі змісту резолютивної частини оскаржуваного рішення, за ОСОБА_2 визнано право власності на переобладнаний гараж літ. Д-1 в жилий будинок літ. Д-2 і цю споруду введено до складу домоволодіння АДРЕСА_1.

Зазначене домоволодіння № 49 згідно даних дослідженої в ході апеляційного провадження матеріалів інвентаризаційної справи № 38536 станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення у грудні 2007 року складалось з таких будівель і приміщень, відображених на генеральному плані і в технічній документації : жилий будинок А-1 площею 41.5кв.м., жила прибудова літ. А1-1 площею 10,4кв.м., житловий будинок літ. Д-2 переобладнаний з гаражу Д-1, вбиральня - Г, огорожа № 1, замощення 1. Згодом добудовувались і переобладнувались приміщення, відзначені в технічній документації (а.с. 42-46а.і.с. 7-8, 16-19, 23-25, а.і.с. 29, 34, 52-54, 57-58, 66, 67, 81, 92, 93-102, 111, 114, 119-122, 128, 133, 136, 140-142, 143).

Ухваленню оскаржуваного судового рішення щодо переобладнання гаражу літ. Д-1 в жилий будинок літ. Д-2 з мансардою передувало рішення колегії Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради № 163 від 25.07.2001р. щодо правового дозволу ОСОБА_2 на будівництво гаражу з мансардою, а до цього - рішення виконкому Орджонікідзевської ради народних депутатів від 22.02.1995р. про затвердження акту комісії про приймання в експлуатацію жилого будинку літ. А1-1 і включення до складу домоволодіння гаражу літ. Д , погрібу Д/п (а.с. 21-22, а.і.с. 45-49, 107).

Доводи апеляційної скарги, що оскаржуваним рішенням посвідчено право ОСОБА_2 на цілий жилий будинок № 49 - не відповідають фактичним обставинам справи і спростовуються зібраними матеріалами цивільної справи і матеріалами інвентаризаційної справи № 38536.

Так, домоволодіння по АДРЕСА_1 складається з двох технічно окремих частин: перша частина - на земельній ділянці площею 482 кв.м. (кадастровий НОМЕР_1) жилий будинок літ. А-1 загальною площею 46,3кв.м.. жилою площею 26.8кв.м., замощення І, огорожа № 1 (буд. № 49), які увійшли до складу дарунку ОСОБА_5 обдарованому ОСОБА_1 за змістом договору дарування від 16.11.2011р. (а.і.с. 129), і жила прибудова А1-1; друга частина - на земельній ділянці 136 кв.м. (кадастровий НОМЕР_3) жилий будинок літ. літ. Д-2 (а.і.с 133-141), право власності на яке визнано за ОСОБА_2 за оскаржуваним рішенням, а також на території домоволодіння маються господарські будівлі і споруди - сарай лі. Е-1, уборна літ. Ж-1, навіс літ. Б-1, огорожа № 1.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 10.08.2009р. (кадастровий НОМЕР_3) ОСОБА_2 надано земельну ділянку площею 136кв.м. для будівництва і обслуговування його частини будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 1 ст. 361 ЦК України зазначено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Як встановлено в ході апеляційного розгляду справи: співвласники будинку № 49-49 «а» ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (в минулому - ОСОБА_5) не вживали заходів згідно із вищезазначеним унормуванням щодо поділу в натурі спільного об'єкту нерухомого майна, виділу в натурі частки із спільного майна. Тому на даний час вони є співвласниками цього будинку у відповідних ідеальних частках (25/100 і 75/100), що досі не припинені. І сторони не позбавлені можливості в майбутньому на виділ їх часток в натурі зі спільної часткової власності у встановленому законом порядку.

За даними МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» в довідці № 1194 від 11.04.2017р. (а.і.с. 143): 25/100 частин домоволодіння № 49-49 «а» зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі оскаржуваного рішення суду від 21.12.2007р. р-р 2-3483/07, зареєстрованого цим органом технічної інвентаризації 05.02.2008р. р-р 22000984, що базується на наявних у позивача правовстановлюючих документах.

Таким чином, ухваленим рішенням від 21.12.2007р. не встановлювалося преюдиційного факту визнання права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в цілому за ОСОБА_2, як помилково вважає заявник і його представник. Згаданою довідкою МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» № 1194 спростовано таке твердження заявника і підкреслено наявність позивачеві 25/100 часток жилого будинку по АДРЕСА_1, куди входять жилий будинок літ. Д-2, погріб літ. Д/п, смотрова яма літ. д/я, майданчик літ. д., загальною площею 57,4кв.м., жилою площею 11,4кв.м. (а.і.с. 143).

А, як з'ясувалось, помилка виникла при видачі БТІ витягу, яким зареєстровано право власності ОСОБА_2 на домоволодіння № 49 в цілому - в частці 1/1 (а.с. 74 та а.і.с. 145), що не є вірним при тому, що відсутнє будь-яке рішення компетентного органу (суду) про виділ часток в натурі зі спільної часткової власності, виділ будь-яких приміщень домоволодіння АДРЕСА_1 в окремий об'єкт нерухомого майна із припиненням права на ці частки в спільному майні тощо.

Присвоєння частині домоволодіння ОСОБА_2 за рішенням колегії Орджонікідзевської районної адміністрації № 210 від 27.07.2011р. окремої поштової адреси - АДРЕСА_2 (а.с. 75, а.і.с. 148, 149) - не є рішенням, що встановлює частки у спільній власності ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (в минулому - ОСОБА_5), не є рішенням з відокремлення цієї частки як самостійного об'єкту нерухомості.

Хоча в матеріалах інвентаризаційної справи (а.і.с. 138) мається заява ОСОБА_8 від 01.03.2012р. про виділ в окреме домоволодіння його частини - будинку № 49 «а», але ж рішення компетентного органу про задоволення цієї заяви матеріали справи не містять, немає і спільної заяви співвласників з цього приводу.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не надав інформації, як виданий БТІ витяг з допущеною помилкою у вказівці частин власності ОСОБА_2 (1/1) перешкоджає заявнику в реалізації його права власності щодо його частки (75/100) у спільному майні.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

В сенсі положень ч. 4 ст. 357 ЦК України переобладнання гаражу в жилу будівлю ОСОБА_2, відносно якої відсутні відомості, що вона порушувала права попереднього співвласника ОСОБА_5, є власністю позивача, який її зробив, і ця будівля не змінює розміру ідеальних часток співвласників у праві спільної часткової власності: у ОСОБА_1 - 75/100 частин на домоволодіння АДРЕСА_1, у ОСОБА_2 - 25/100 на це ж домоволодіння № 49-49 «а» (з урахуванням існуючої нової поштової адреси).

У якості однієї з підстав порушення своїх прав оскаржуваним рішенням від 21.12.2007р. ОСОБА_1 зазначає той факт, що рішення ухвалене у відсутність співвласника, якого не було залучено стороною у спорі і права якого порушені, не враховано згоди співвласника.

Як встановлено, оскаржуване рішення ухвалене у 2007 році - співвласником на час ухвалення оскаржуваного рішення була ОСОБА_5 - мати заявника ОСОБА_1 В ході розгляду справи апеляційним судом не встановлено заперечень з боку колишнього власника ОСОБА_5, аж до відчуження нею у 2011 році свої частки синові, проти судового рішення про визнання за ОСОБА_2 права власності на переобладнаний жилий будинок літ. Д-2 з гаражу.

До того ж ОСОБА_5 надавала згоду своїм підписом на встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_2, що втілено у акті про встановлення меж земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_2 (а.с. 9).

Не можна вважати, що ухвалення рішення у відсутність співвласника ОСОБА_5 (на 2007р.) впливає на обсяг набутого ОСОБА_1 згодом (у 2011 році) майна - в 75/100 ідеальних частинах домоволодіння, які належали колишньому власнику ОСОБА_5 як до ухвалення оскаржуваного рішення від 21.12.2007р., так і в тому ж обсязі і після оскаржуваного рішення.

В решті, ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції повідомив, що він не має претензій проти власності ОСОБА_2 на 25/100 частин домоволодіння, у складі яких жилий будинок Д-2 (буд. 49 «а»), як і ОСОБА_2 не заперечує проти права власності ОСОБА_1 на 75/100 частин цього домоволодіння, куди увійшли подаровані йому матір'ю приміщення.

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 та його представником не надано доказів відмови будь-якого органу в реалізації заявником права власності щодо своєї частки домоволодіння № 49.

Колегія суддів вважає, що оскаржуваним рішенням безпосередньо не встановлювались, не змінювались і не припинялись права або обов'язки ОСОБА_1, його частка 75/100 в спільному нерухомому майні, що зареєстрована 17.11.2011р. в БТІ у встановленому законом порядку (а.с. 40), не ос порена, залишилась незмінною, результати оскаржуваного рішення на обсяг майнових прав ОСОБА_1 не вплинули. Тому заявник не має права на оскарження вказаного рішення в сенсі ст. 292 ЦПК України.

Режим використання земельної ділянки між співвласниками домоволодіння № 49-49 «а» оскаржуваним рішенням не встановлювався.

За таких обставин, наведена ОСОБА_1 в апеляційній скарзі така підстава, як не зазначення в змісті рішення правовстановлюючих документів ОСОБА_2 щодо землекористування земельною ділянкою, на якій розташована самозабудова - сама по собі (безвідносно до з'ясованого факту непорушення прав ОСОБА_1 на його 75/100 частин домоволодіння) не може бути підставою для скасування судового рішення в силу положень ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321 ЦК України, які декларують непорушність і гарантії права власності.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції не вирішував, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК постановляє ухвалу про відмову у прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про закриття провадження у справі.

Отже, у зв'язку з відсутністю даних про те, що ухваленим судовим рішенням зачіпаються права або охоронювані законом інтереси ОСОБА_1, беручи до уваги положення ч. 1 ст. 292 ЦПК України, із врахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України № 12, роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 13.02.2012р. № 4-183/0/4-12 щодо процесуальних питань, апеляційне провадження, відкрите за апеляційною скаргою ОСОБА_1 має бути закрито.

Разом з тим, слід роз'яснити заявнику ОСОБА_1, що захист його суб'єктивного права, при наведених обставинах, лежить в площині оскарження (оспорення) дій органу технічної інвентаризації з приводу допущеної помилки при державній реєстрації права власності ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_1 в цілому (1/1), що не ґрунтується на відповідних правовстановлюючих документах.

Керуючись ст.ст. 292, п. 4 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 314-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 грудня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на самовільно побудоване нерухоме майно - закрити.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді