Справа № 366/2044/17
Провадження № 2/366/407/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року Іванківський районний суд Київської області у складі : головуючої судді Слободян Н.П., (секретар судового засідання Мартовицька Н.Є.), з участю відповідачки та її представника, розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іванків Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідачки про стягнення грошових коштів. Свої вимоги мотивує тим, що 26 квітня 2016 року між ним та відповідачкою було укладено та нотаріально посвідчено попередній договір, за умовами якого сторони зобовязалися в строк до 01 липня 2016 року укласти у нотаріальній формі договори купівлі-продажу житлового будинку за адресою: Київська область, Іванківський район, село Фрузинівка, вулиця Миру, 50, на умовах та в порядку, визначеного попереднім договором.

На підтвердження наміру придбати житловий будинок та з метою забезпечення оформлення основного договору, позивач сплатив відповідачці при підписанні попереднього договору кошти у розмірі 25000 гривень.

У визначений сторонами у договорі строк договір купівлі-продажу житлового будинку укладений не був з вини відповідачки, оскільки вона усіляко ігнорує спілкування з позивачем, не відповідає на телефонні дзвінки та уникає особистої зустрічі, тобто, відповідачка в односторонньому порядку відмовилася від виконання зобовязання, чим істотно порушила умови попереднього договору.

Оскільки зобовязання, встановлене попереднім договором між сторонами не виконане у встановлений строк, воно, відповідно до ч. 2 ст. 635 ЦК України, було припинено 02 липня 2016 року.

З огляду на це, керуючись ст.ст. 570, 571, 625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідачки на його користь 25000 гривень завдатку, який був ним сплачений відповідачці при підписанні попереднього договору, додатково стягнути суму у розмірі завдатку, 348 гривень 28 коп. інфляційних витрат, 267 гривень 12 копійок річних, а всього 50615 гривень 40 коп.

У жодне судове засідання позивач та його представник не зявились, 06 вересня 2017 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його та представника.

Відповідачка та її представник позовні вимоги не визнали у повному обсязі.

Крім того відповідачка, будучи допитана в якості свідка, надала покази про те, що їй зателефонувала спільна знайома і сказала, що ОСОБА_1 дуже хоче купити в неї будинок, запевнила, що вони порядні люди і проблем не виникне. ОСОБА_1 з дружиною та сестрою приїхали до неї, і вони разом поїхали до нотаріуса в Іванків, щоб зясувати перелік документів, які необхідні для оформлення договору та строки, в які вони можуть бути виготовлені.

Нотаріус ОСОБА_3 розказала і написала перелік документів, а також дала номер телефону ОСОБА_4, порадивши його, як спеціаліста, який допоможе у підготовці необхідних документів. В той же день вона (відповідачка) замовила один з необхідних документів, оплатила вартість його виготовлення в розмірі 500 гривень.

Тоді ж вона віддала ключі від будинку позивачеві. Вони користувалися будинком два місяці, однак за ділянкою не доглядали: не косили траву, не поливали саджанці. Коли приїхала забирати свої речі, то побачила весь цей безлад і сама попросила сусіда, щоб той викосив траву на подвірї.

Документи допомагав їй робити ОСОБА_4 Все було готове до 01.07.2016 року, однак ніхто зі сторони позивача на звязок з нею не виходив. ОСОБА_1 займався організацією весілля для дочки, тому вона вирішила, що він заклопотаний і спокійно чекала на дзвінок.

На справді, вважає відповідачка, ОСОБА_1 взяв час на роздуми: купувати цей будинок чи ні. До такого висновку вона прийшла після телефонної розмови з матірю ОСОБА_1, яка їй повідомила, що він і не збирався купувати будинок, але на це його вмовили дружина та родичка. Ця родичка Лєна, приїжджала в цей будинок, але не доглядала за ним. Тому, можливо, у них в родині виник якийсь конфлікт, і ОСОБА_1 вирішив не купувати будинок. Але він чекав до 01 липня, а потім сам зателефонував і повідомив, що не буде купувати дачу.

Після цієї розмови вона (відповідачка) дуже засмутилася, це вплинуло і на стан її здоровя. Адже вона могла продати цей будинок, бо бажаючі були, але вона всім відмовляла, оскільки вже взяла завдаток і чекала.

На запитання пояснила, що грошові кошти, які їй передав ОСОБА_1, були завдатком. Чому в попередньому договорі визначено їх, як авансовий платіж, пояснити не змогла. На укладенні попереднього договору наполягав сам позивач. Кошти їй були передані позивачем у нотаріуса. На даний час будинок вона продала іншим особам, це вона була вимушена зробити, оскільки не має можливості доглядати його, бо проживає на значній відстані, і його могли просто розікрасти. Через те, що позивач відмовився укладати договір, вона понесла витрати, оскільки виготовила документи, а їх строк дії закінчився, і коли вона продавала будинок 01.02.2017 року, то змушена була робити їх знову.

Представник відповідачки зауважив, що позивачем не надано доказів, що саме відповідачка відмовилась від укладання договору-купівлі продажу, оскільки усіляко ігнорувала будь-які контакти з позивачем, зокрема, позивачем не надано роздруківок телефонних розмов, з яких було видно, що він телефонував відповідачці, а вона ігнорувала його.

Представник відповідачки вважає, що позивач сам не виконав умов попереднього договору, оскільки їх сторона надала доказ того, що документи для основного договору були готові у встановлений строк, а позивач не надав жодного доказу, які б підтверджували обставини, на які він посилається, адже він міг самостійно звернутися до нотаріуса для визначення дати укладання договору, звернутися до відповідачки із письмовим зверненням.

Представник позивача просив суд відмовити в задоволенні позову як необґрунтованого та не підтвердженого доказами.

Судом досліджено надані сторонами письмові докази, зокрема:

-Копію попереднього договору від 26.04.2016 року, укладеного між ОСОБА_2 (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем), відповідно до умов якого продавець та покупець зобовязуються у строк до 01 липня 2016 року укласти у нотаріальній формі договори купівлі-продажу житлового будинку (Основні договори) на умовах і в порядку, визначеним цим договором. На виконання вище згаданої вимоги Продавець зобовязується у встановленому законом порядку отримати Витяг з Державного земельного кадастру, експертну оцінку та інші потрібні документи для укладання основного договору з Покупцем житлового будинку за адресою: Київська область, Іванківський район, село Фрузинівка, вулиця Миру, 50; ціна визначається продавцем і покупцем в сумі 200000 гривень; в підтвердження наміру придбати будинок та з метою забезпечення оформлення основного договору, покупець сплачує продавцю при підписанні цього договору авансовий платіж у розмірі 25000 гривень; решту суми 175000 гривень покупець сплачує продавцю в день укладання і підписання основного договору купівлі-продажу житлового будинку; одностороння відмова від виконання зобовязань за цим договором не допускається; підписання цього договору свідчить про те, що його умови повністю відповідають волевиявленню, дійсним намірам продавця і покупця, вони підтверджують, що цей договір не носить характеру удаваної угоди;

-Копію інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, яка була сформована 21.06.2016 року, а дата реєстрацію права власності на земельну ділянку 17.06.2016 року.

Також суд дослідив розрахунки інфляційних збитків та відсотків за користування грошовими коштами, які додані позивачем до позову.

Суд встановив, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо недотримання умов попереднього договору та застосування наслідків ухилення від виконання договірних зобовязань. При вирішенні вказаного спору слід керуватися нормами ЦК України, зокрема статтями 526, 635, 570, 625, з урахуванням правових позицій ВСУ.

Вислухавши пояснення представника відповідача, покази, які були надані відповідачем в якості свідка, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Позивач, скориставшись своїм правом, не приймав участі у жодному із судових засідань, хоча суд сприяв тому, щоб сторони в повній мірі скористалися своїми процесуальними правами (попри те, що позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі, суд належним чином повідомляв його про дату і час кожного судового засідання, в телефонному режимі також повідомляв представника позивача, однак вони наполягали на клопотанні про проведення розгляду справи без їх участі).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі ( ст. 11 ЦПК України).

Підставою позову, на яку посилається позивач, стало те, що зобовязання, встановлене попереднім договором, укладеним між ним та відповідачкою 26.04.2016 року, через односторонню відмову від нього відповідачкою, було припинено 02 липня 2016 року. Це, в свою чергу, є підставою для повернення відповідачкою на його користь сплаченої ним суми завдатку. Крім того, на підставі ч. 2 ст. 571 ЦК України з відповідачки підлягає стягненню додатково сума, яка дорівнює сумі завдатку, а також платежі, визначені ст. 625 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позивачем не надано жодного належного доказу, який би підтверджував обставину односторонньої відмови відповідачки від зобовязання, визначеного попереднім договором; відповідачка, навпаки, надавши суду копію інформаційної довідки, підтвердила, що станом на 01 липня 2016 року вона підготувала документи, які були необхідні для укладання основного договору.

Крім того, підстава позову, визначена позивачем, не відповідає фактичним обставинам справи, які встановлені судом, і доказам, які в обґрунтування позову надав сам позивач.

Зокрема, суд вбачає невідповідність визначення позивачем у позові правової природи коштів, які він передав відповідачу, а саме: позивач визначає їх як завдаток, відповідач також у судовому засіданні зазначила, що розцінювала дані кошти, як завдаток. Однак, підписуючи попередній договір, сторони визначили вказану суму як авансовий платіж ( п. 2.1. договору), що відповідало тим умовам і зобовязанням, які брали на себе сторони за попереднім договором.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 635 ЦК попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Як визначено у ст. 570 ЦКУ, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі вже укладених договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки.

Оскільки такі договори купівлі-продажу, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами в справі укладені не були, а сторони лише домовилися укласти такі договори в майбутньому, передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 25000 грн. є авансом, що й зазначено в п. 2.1. попереднього договору (правовий висновок ВСУ від 18.02.2009 у справі № 6-23108св08).

Таким чином, позивачем не доведено підстави своїх вимог щодо стягнення з відповідачки суми завдатку у розмірі 25000 гривень.

З огляду на це, вимога позивача про стягнення з відповідачки на його користь на підставі ч. 2 ст. 571 ЦК України додатково суми, яка дорівнює сумі завдатку, не ґрунтується на законі.

Суд також вважає безпідставними вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки коштів на підставі ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За своєю суттю обовязок щодо повернення грошових коштів, отриманих як аванс, не можна розцінювати як грошове зобовязання в розумінні ст. 625 ЦК України (правовий висновок ВСУ від 16.09.2014 у справі №3-90гс14).

З досліджених судом доказів, жоден не є належним в розумінні ст. 58 ЦПК України, оскільки не містить інформації щодо предмета доказування. Тобто, позивачем не доведено:

- що відповідачка в односторонньому порядку відмовилася від виконання попереднього договору;

- що грошові кошти у розмірі 25000 гривень є завдатком.

На підставі викладеного вище, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими належними доказами, а тому не підлягають задоволенню.

З огляду на те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, не підлягають стягненню з відповідачки. Відповідачка не заявляла перед судом клопотання про стягнення з позивача судових витрат. Таким чином, сторони несуть судові витрати щодо розгляду даної справи самостійно.

На підставі наведеного, керуючись ст. 5, 6, 8, 10, 11, 57-60, 62,64, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів відмовити.

Сторони несуть судові витрати щодо розгляду даної справи самостійно.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд Київської області протягом 10 днів з дня проголошення, а особа, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: