АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В АЛ А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі: Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17.07.2017 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання дій щодо складання актів про відсутність позивача на роботі протиправними, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання дій щодо складання актів про відсутність позивача на роботі протиправними. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 15.12.2016 йому стало відомо, що на кафедрі охорони праці, промислової та цивільної безпеки Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» починаючи з 01.07.2016 складалися акти про відсутність його на роботі в той час як був відпускний період та ним 01.07.2016 була написана заява про звільнення. Зазначає, що співробітники ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 здійснювали протиправні дії за вказівкою завідувача кафедри ОСОБА_2, знаючи про наявність заяви про звільнення. Крім того, відсутність працівника на роботі без поважної причини є грубим порушенням трудової дисципліни, і як наслідок, повинна тягнути за собою один з видів дисциплінарного стягнення - догану або звільнення. Однак, зазначених дій не було вчинено, а тому вважає дії відповідачів незаконними. На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17.07.2017 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання дій щодо складання актів про відсутність позивача на роботі протиправними.

Справа № 760/1843/17
№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/9461/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Оксюта Т.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Не погодився із рішенням суду позивач, ним подана апеляційна скарга, в якій зазначається про те, що рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, а саме за неповно встановлених обставин справи. Позивач наголошує на тому, що відповідачем не було надано суду акти про відсутність позивача на роботі, а суд першої інстанції не витребував вказані документи, хоча ним було заявлено відповідне клопотання. За таких обставин, вважає рішення суду першої інстанції незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_9 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог.

Колегія суддів вважає за можливе погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач працював на посаді доцента кафедри охорони праці, промислової та цивільної безпеки Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» в період з 01.09.2011 по 31.08.2012 на підставі наказу № 2012-п від 01.09.2011, в період з 01.09.2012 по 31.08.2013 на підставі контракту №337 від 01.09.2012, в період з 01.09.2013 по31.08.2014 на підставі додаткової угоди № 1 від 29.08.2013, в період з 01.09.2015 по 31.08.2016 на підставі додаткової угоди № 3 від 29.08.2015.

Наказом № 2101 від 30.08.2016 позивача звільнено з роботи доцента кафедри охорони праці, промислової та цивільної безпеки Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку із закінченням строку роботи з 31.08.2016 .

Вказані обставини встановлені ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09.02.2017 у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» про визнання протиправними дій, зобов'язання відмінити наказ про звільнення, зобов'язання звільнити відповідно до ч. 1 ст. 36 КЗпП України, виплату розрахунку при звільненні. Даним судовим рішення залишено без змін рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28.12.2016, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 /а.с.49-51/.

З наведеного вбачається, що позивач був звільнений з роботи у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору, тому складені акти про його відсутність на роботі не вплинули на припинення цих правовідносин, а саме по собі їх існування не створює для позивача жодних прав чи обов'язків.

В порядку ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, необхідною умовою здійснення судового захисту, виходячи з положень ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, є наявність порушених прав особи, яка звернулась до суду. В даному випадку апеляційна скарга ґрунтується на доводах, з яких не вбачається які саме права позивача порушені діями відповідачів і , відповідно, порушені судом першої інстанції при ухваленні рішення.

Крім того, слід звернути увагу на те, що акти про відсутність позивача на роботі були складені відповідачами як працівниками Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут», відповідно, акти є такими, що складені університетом, тому відповідачі не можуть нести відповідальність як фізичні особи за їх складання. До того ж, з оглянутих в судовому засіданні апеляційним судом актів вбачається, що не всі акти були складені відповідачами у справі. Також, неправомірними вважаються дії, які суперечать нормам чинного законодавства, проте позивачем такі норми не наведені. А його посилання на фальсифікацію актів не підтвердженні жодними доказами.

За наведених обставин не вбачається як порушення прав позивача, так і порушення його прав відповідачами як фізичними особами. Отже суду першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про не дослідження судом першої інстанції самого предмету оскарження - актів про його відсутність на роботі не можуть бути підставою для скасування рішення суду з огляду на те, що вказане не призвело до неправильного вирішення справи по суті. Судом апеляційної інстанції в судому засіданні оглянуті акти складені за період з 01.07.2016 до 31.08.2016, тобто вказана неповнота дослідження обставин справи усунута.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже виходячи із основних принципів цивільного процесу, зокрема, змагальності і диспозитивності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність відповідачем власної позиції. При цьому слід звернути увагу, що позов хоча і опосередковано стосується певних трудових прав, проте не є таким що виник з трудових правовідносин, сторони у справі є фізичними особами між якими відсутні договірні та/або інші правовідносини. А отже позивач не є таким, що звільняється від обов'язку щодо доказування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17.07.2017 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: