Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 2-101/99
Провадження № 4-с/553/43/2017
У Х В А Л А

Іменем України

28.12.2017 рокум. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Парахіної Є.В.,

при секретарі - Остапченко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця та в.о. начальника Полтавського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 в порядку ст. 383 ЦПК України на дії державного виконавця Полтавського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_2 та в.о. начальника Полтавського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_3

Скаржник вказує, що 10.11.2017 року керуючись п. 5 ст. 37 та п. 2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" подав заяву на повторне відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2-101/99 від 14.02.2008 року, але йому умисно, з порушенням законодавства відмовлено у відкритті виконавчого провадження, посилаючись на несплату авансового внеску в розмірі 6400 грн., що ускладнює його фінансове положення при розмірі пенсії 1450 грн. 00 коп. В заяві він вказав, що згідно п. 2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" при виконанні рішень Європейського суду авансовий внесок не сплачується. Виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року зазначено в п. 48 рішення Європейського суду від 18.11.2012 року та становить вжиття державою додаткових заходів індивідуального характеру. Згідно глави 3 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду" до виконання рішення Європейського Суду відноситься і вжиття державою додаткових заходів індивідуального характеру (ст. ст. 10-12).

Просить суд визнати умисно незаконними дії державного виконавця Полтавського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_2 та в.о. начальника Полтавського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_3 в частині повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року, які тягнуть за собою невиконання п. 48 рішення Європейського суду в частині не виконання державою додаткових заходів індивідуального характеру, та зобовязати державного виконавця відкрити виконавче провадження по виконанню рішення Ленінського районного суду від 10.03.1999 року.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 скаргу підтримав, просив задовольнити у повному обсязі з викладених в ній підстав.

Інші учасники процесу, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, доказів існування поважних причин неявки суду не надали, у зв'язку з чим суд визнав таким, що не підлягає задоволенню, клопотання начальника Полтавського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області про відкладення розгляду справи на іншу дату та визнав за можливе вирішити скаргу без участі суб'єктів оскарження та представника стягувача з урахуванням положень ст. 450 ЦК України, відповідно до яких неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що скарга не підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В провадженні Ленінського районного суду м. Полтави перебувала цивільна справа № 2-101/99 за позовом ОСОБА_1 до виконкому Куликівської сільської ради народних депутатів Полтавського району, КСП ім. Благоєва, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання ордерів недійсними, виселення, стягнення заподіяної шкоди.

Рішенням суду від 10.03.1999 року зобовязано КСП імені Благоєва надати їм інше житлове приміщення площею 53 кв.м, а ОСОБА_1 - квартиру по вул. Калініна в с. Куликівка Полтавського району та області.

На підставі вказаного рішення 14.02.2008 року видано виконавчий лист, який був пред'явлений стягувачем для виконання.

Виконавче провадження неодноразово закінчувалось або виконавчий документ повертався стягувачу, та згодом виконавче провадження знову відкривалось.

Постановою старшого державного виконавця Полтавського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області від 04.04.2017 року виконавчий лист повернуто стягувачу з підстав, передачених п. 6 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень - це заключна стадія судового процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту чи відновлення порушених прав.

Згідно ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

10.11.2017 року ОСОБА_1 вчергове звернувся до Полтавського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області з заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання дубліката виконавчого листа, виданого на підставі рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року в справі № 2-101/99. Разом з вказаною заявою стягувач подав до виконавчої служби оригінал виконавчого листа, копію листа Урядового уповноваженого у справах Європейського Суду з прав людини, копію постанови державного виконавця про повернення виконавчого листа від 03.11.2017 року, рішення Європейського Суду з прав людини та копію його автентичного перекладу.

10.11.2017 року старшим державним виконавцем Полтавського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_7 було прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у звязку з тим, що стягувачем не було надано підтвердження сплати авансового внеску, а також документів які б підтвердили підставу для звільнення сплати авансового внеску, з посиланням на положення п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", та винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Згідно ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) субєктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Обґрунтовуючи скаргу, ОСОБА_1 посилається на те, що він не зобов'язаний сплачувати авансовий внесок з підстав, передбачених в ч. 2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", позаяк виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року, становить вжиття державою додаткових заходів індивідуального характеру на виконання п. 48 рішення Європейського суду у справі "Глоба проти України".

В п. 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" від 05 липня 2012 року, яке набуло статусу остаточного 19 листопада 2012 року, визначено, що Суд належним чином врахувавши свої висновки у справі зазначає, що найвідповіднішою формою відшкодування буде виконання судового рішення від 10 березня 1999 року, яким було підтверджено право заявника на оренду квартири. Таким чином, заявник буде, на скільки це можливо, повернутий у становище, яке мав до порушення статті 6 Конвенції.

У разі виконання рішення Європейського суду з прав людини авансовий внесок не сплачується, що передбачено ч. 2 ст 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3477-IV від 23.02.2006 року порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Відповідно норми ст. 1 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" термін "Рішення" в цьому Законі вживається в такому значенні - а) остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) остаточне рішення Європейського суду з прав людини щодо справедливої сатисфакції у справі проти України; в) рішення Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання у справі проти України; г) рішення Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" з метою забезпечення відновлення порушених прав Стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру, якими є: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який Стягувач мав до порушення Конвенції; б) інші заходи, передбачені у Рішенні. Відновлення попереднього юридичного стану Стягувача здійснюється, зокрема, шляхом: а) повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі; б) повторного розгляду справи адміністративним органом.

Як вбачається з листа Урядового уповноваженого у справах Європейського Суду з прав людини № 12.0.1-22/3ЄЄ від 17.01.2014 року, невиконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року, яким зобовязано КСП імені Благоєва надати їм інше житлове приміщення площею 53 кв.м, а ОСОБА_1 - квартиру по вул. Калініна в с. Куликівка Полтавського району та області, стало підставою для звернення заявника до Європейського суду з прав людини, який 05.07.2012 року ухвалив рішення у справі "Глоба проти України" (набуло статусу остаточного 19.11.2012 року).

Зазначеним рішенням Європейського суду було встановлено порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод з огляду на надмірну тривалість провадження у його цивільній справі. Предмет розгляду скарги Європейським судом становило судове провадження та тривале невиконання зазначеного рішення національного суду. За усталеною практикою Європейського суду виконання остаточних обовязкових рішень національних судів становить невідємну частину провадження справи. Європейський суд наголошує, що п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Таким чином, на державу покладається зобовязання вживати всіх необхідних заходів для виконання остаточних судових рішень.

Саме тому у п. 48 мотивувальної частини зазначеного рішення Європейським судом було підкреслено, що найбільш прийнятною формою відшкодування матеріальної шкоди в справі заявника було б виконання рішення національного суду.

Таким чином заявника було б приведено, наскільки це можливо, до становища, яке він мав до порушення п. 1 ст. 6 Конвенції. На державу покладається обовязок виконання рішень Європейського суду, під яким слід розуміти не тільки виплату відшкодування, а й вжиття додаткових заходів індивідуального характеру, спрямованих на усунення конкретного порушення, визначеного в рішенні Європейського суду, а також заходів загального характеру, спрямованих на усунення підстави для надходження до Європейського суду аналогічних заяв проти України у майбутньому.

Стосовно рішення Європейського суду у справі "Глоба проти України" вжиття додаткових заходів індивідуального характеру - це виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року, ухваленого на користь заявника, незважаючи на відсутність в резолютивній частині рішення Європейського суду прямої вказівка на виконання зазначеного національного рішення. Саме виконання вказаного рішення національного суду становитиме повне виконання рішення Європейського суду у справі "Глоба проти України".

Таким чином, встановлені судом обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 звернувся до Полтавського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області з заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання дубліката виконавчого листа, виданого на підставі рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року в справі № 2-101/99, з метою виконання вказаного судового рішення національного суду, що згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" від 05 липня 2012 року є вжиттям додаткових заходів індивідуального характеру, спрямованих на усунення конкретного порушення, визначеного в рішенні Європейського суду, у зв'язку з чим вважає обґрунтованими посилання скаржника на звільнення від сплати авансового внеску на підставі ч. 2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином, на переконання суду, державний виконавець повертаючи стягувачу ОСОБА_1 виконавчий лист на підставі винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 10.11.2017 року, діяв всупереч норми ч. 2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження". А відтак суд вважає обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, скаргу ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дії державного виконавця Полтавського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_7 щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 10.11.2017 року.

В частині вимог про зобов'язання державного виконавця Полтавського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_7 відкрити виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-101/99 від 14.02.2008 року, виданого Ленінським районним судом м. Полтави, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки суд не уповноважений своїм рішенням зобов'язувати державного виконавця прийняти конкретне рішення, тобто відкрити виконавче провадження, він може лише зобов'язати прийняти рішення відповідно до вимог закону та наданих повноважень.

Вирішуючи питання щодо правомірності дій в.о. начальника Полтавського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області з розгляду звернення ОСОБА_1 про скасування повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, суд враховує наступне.

Так, листом № 16751 від 14.11.2017 року за підписом в.о. начальника Полтавського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_3, адресованим ОСОБА_1 у відповідь на його звернення від 27.10.2017 року, було повідомлено, що скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 17.10.2017 року та зобовязання державного виконавця прийняти виконавчий лист до виконання немає підстав, керуючись ч. 2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", так як ним не надано підтверджуючі документи щодо сплати авансового внеску.

Аналіз змісту вказаного листа свідчить про те, що він є результатом розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 17.10.2017 року, законність якого не є предметом розгляду в рамках даної судової справи, оцінка правомірності дій державного виконавця щодо винесення вказаного процесуального документу судом не надавалась, відповідно, підстав стверджувати про незаконність дій в.о. начальника ВДВС, який при розгляді звернення ОСОБА_1 діяв в рамках наданих йому чинним законодавством повноважень та у спосіб, передбачений законом, не вбачається.

А тому суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця та в.о. начальника Полтавського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Полтавського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_7 щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 10.11.2017 року.

Зобов'язати державного виконавця Полтавського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_7 розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.11.2017 року про відкриття виконавчого провадження з виконання дубліката виконавчого листа, виданого на підставі рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року в справі № 2-101/99 та вирішити питання про відкриття виконавчого провадження згідно з вимогами Закону України "Про виконавче провадження".

В іншій частині в задоволенні скарги відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - до Апеляційного суду Полтавської області.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_8