Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

за участі: представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду від 20 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про захист прав споживача фінансових послуг, визнання дій неправомірними, відновлення роботи інтернет-сервісів, стягнення інфляційних втрат, суми трьох процентів річних та пені за кожен день прострочення зобовязання.

в с т а н о в и л а:

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства "Приватбанк" (далі ПАТ КБ "Приватбанк" або банк) про визнання дій банку неправомірними щодо невиконання банківських послуг при користуванні веб-інтерфейсом LiqPay, зобовязати банк зарахувати на рахунок позивача 969 230, 60 гривень та відновити роботу всіх інтернет-сервісів Приват24, Фотокаса, ІРay, LiqPay.

В подальшому вимоги неодноразово збільшувалися, остаточно доповнивши їх стягненням з банку 580 624, 92 гривень інфляційних втрат, 43 575, 55 гривень суми трьох процентів річних та 530 169, 14 гривень пені за кожен день прострочення зобов'язання.

В серпні 2015 року з позовом до банку звернулася ОСОБА_1, вимагаючи визнати дії банку неправомірними щодо невиконання банківських послуг при користуванні веб-інтерфейсом LiqPay, зобовязати банк зарахувати на рахунок позивача 344 100 гривень та відновити роботу всіх інтернет-сервісів Приват24, Фотокаса, ІРay, LiqPay.

Згодом позов неодноразово доповнено вимогами про стягнення з ПАТ КБ "Приватбанк" 206 135, 71 гривень інфляційних втрат, 14 904, 71 гривень суми трьох процентів річних та 181 340, 70 гривень пені за кожен день прострочення зобовязання (остаточно).

15 жовтня 2015 року дані позови обєднані судом в одне провадження.

Рішенням Рівненського міського суду від 20 січня 2017 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 відмовлено в позові до ПАТ КБ "Приватбанк" про захист прав споживача фінансових послуг.

У поданих на рішення апеляційних скаргах позивачі покликалися на його незаконність і необґрунтованість, що полягають у невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права.

ОСОБА_2 на її обґрунтування зазначав про неврахування судом того, що протягом часу з 22 серпня 2014 року по 27 серпня 2014 року ним самим та іншими особами, в т.ч. і ОСОБА_1, за допомогою сервісу ПАТ КБ "Приватбанк" IPAY було перераховано 969 230, 60 гривень грошових коштів на його рахунок LiqРay, моб. тел. 00. Суд лише частково оцінив наявне в матеріалах справи "Пользовательское соглашение" з банком, вказавши, що LiqРay це торгова марка банку, унікальний веб-інтерфейс для введення реквізитів платежу в мережі Інтернет та ініціювання переказу грошових коштів. Однак рахунок LiqРay це номер мобільного телефону, обліковий запис клієнта в веб-інтерфейсі LiqРay і він не є банківським рахунком.

Вважає, що суд не з'ясував обставини, які є істотними для вирішення справи. Так, через сервіс IPAY здійснювався безпосередній переказ грошових коштів, унаслідок чого гроші з карткового рахунку ПАТ "Дельта Банк" зараховувалися на кореспондентський рахунок в тому ж банку, а згодом на кореспондентський рахунок ПАТ КБ "Приватбанк". З кореспондентського рахунку ПАТ КБ "Приватбанк" гроші були зараховані на розподільчий (транзитний) рахунок в цьому банку, на якому обліковуються грошові кошти, переказані через IPAY. В подальшому ці кошти з останнього рахунку повинні були бути зараховані на рахунок LiqРay ОСОБА_2, моб. тел. 00, і фактично перераховані на картку №188372, яка була привязана до рахунку LiqРay.

Дані кошти так і не було зараховано на рахунок LiqРay ОСОБА_2

Між тим, банк листом з офіційної електронної пошти reader@privatbank за посиланням http//|pos.liqpay.com/ та через чат на офіційній сторінці Інтернет http//|pos.liqpay.com надав йому інформацію про те, що платежі заблоковані Департаментом фінансового моніторингу. Крім того, ПАТ КБ "Приватбанк" вимагав підтвердження від позивача щодо правомірності переказів, що, на його думку, свідчить про блокування переказу саме банком.

ПАТ КБ "Приватбанк" тією електронною поштою надіслав інформацію з переліком заблокованих платежів, що містила ID (ідентифікатор) платежу в системі IPAY, суму, дату і час переказу, а також номер мобільного телефону, який і є рахунком LiqРay. Ці докази всупереч ст. 64 ЦПК України до уваги судом взяті не були, а представник банку лише заперечив проти них в засіданні, посилаючись на їх неналежність.

На його думку, банк перешкоджав здобувати докази у справі, оскільки лише він володіє виключною інформацією, яка стосується предмета доказування. Однак треті особи, які здійснювали перерахунок коштів, своїми заявами підтвердили правомірність переказу на користь ОСОБА_2 відповідно до довідок/виписок ПАТ "Дельта Банк".

В матеріалах справи містяться також й інші докази, залишені судом без правової оцінки. Зокрема, податкова декларація, що підтверджує фінансовий стан і подання звітності контролюючим органам з проведених операцій, лист прокуратури Рівненської області, який вказує про відсутність відкритого проти позивача кримінального провадження (в т.ч. і за шахрайство).

Неправильне застосування норм матеріального права полягає у застосуванні судом ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ст. 37 Закону України "Про платіжні системи та перекази коштів в Україні" та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України №280 від 17.06.2004 року. ст. 37 Закону України "Про платіжні системи та перекази коштів в Україні".

З викладених міркувань просив скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 вказувала про хибність визначення судом поняття рахунку LiqРay, мотивуючи тими ж доводами, що й ОСОБА_2 Відмінними є лише сума перерахунків 344 100 гривень, які останній здійснив перерахування на її користь, та дата 27 серпня 2014 року.

Покликалася на нез'ясування судом обставин, за яких спірні грошові кошти зараховувалися з карткового рахунку ПАТ "Дельта Банк" на її рахунок LiqРay, моб. тел. 73.

Листом через офіційну електронну пошту reader@privatbank за посиланням http//|pos.liqpay.com/ та через чат на офіційній сторінці Інтернет http//|pos.liqpay.com ПАТ КБ "Приватбанк" надав їй інформацію про те, що платежі заблоковані Департаментом фінансового моніторингу, а також про наявність доказу, який залишений судом без уваги, заяви ОСОБА_2 з долученою відповідною довідкою ПАТ "Дельта Банк" щодо правомірності переказу коштів через сервіс IPAY.

Вважала, що її вимоги обґрунтовуються також й іншими доказами, а саме податковою декларацією, що підтверджує фінансовий стан і подання звітності контролюючим органам з проведених операцій, лист прокуратури Рівненської області, який вказує про відсутність відкритого проти ОСОБА_2 кримінального провадження (в т.ч. і за шахрайство).

Порушеними, на її думку, є норми матеріального права, на які посилався й ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі.

З огляду на наведене просила скасувати рішення Рівненського міського суду від 20 січня 2017 року та ухвалити нове, яким задовольнити її позов повністю.

У запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ КБ "Приватбанк", вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін.

12 травня 2017 року Апеляційним судом Рівненської області провадження у справі в частині позову про зобовязання зарахувати грошові кошти закрито в звязку з відмовою позивачів від позову, а рішення суду в цій частині скасовано.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь в справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг.

Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачами своїх вимог, оскільки на їх обґрунтування вони не надали будь-яких допустимих і належних доказів, що стверджували би факти порушення банком їхніх цивільних прав. Оцінюючи представлені ними засоби доказування, суд визнав їх непереконливими і такими, що не стосуються предмета доказування.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_2 і ПАТ КБ "Приватбанк" укладено договір банківського рахунка, який складається з заяви-анкети, Угоди користувача та Умов і правил надання банківських послуг.

Протягом часу з 22 серпня 2014 року по 27 серпня 2014 року на рахунок позивача LiqРay №00 за допомогою сервісу ПАТ КБ "Приватбанк" IPAY було здійснено платежів на загальну суму 955 862, 34 гривні. Дані перекази здійснено безпосередньо ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_1

Судом з'ясовано, що сервісом IPAY є можливість перерахування коштів з банківської картки за допомогою мобільного телефону. При реєстрації та активації сервісу достатньо ввести номер мобільного телефону і підтвердити вхід паролем. Зарахування коштів при використанні даного сервісу є можливими і в т.ч. на рахунок LiqРay, тобто номер мобільного телефону клієнта.

Через сервіс IPAY здійснювався безпосередній переказ коштів, внаслідок чого дані гроші з карткового рахунка ПАТ "Дельта Банк" зараховувалися на кореспондентський рахунок ПАТ "Дельта Банк". З кореспондентського рахунка ПАТ "Дельта Банк" перераховувалися на кореспондентський рахунок ПАТ КБ "Приватбанк", а з кореспондентського рахунка ПАТ КБ "Приватбанк" були зараховані на розподільчий (транзитний) рахунок ПАТ КБ "Приватбанк", на якому обліковуються грошові кошти, переказані через IPAY.

За договірними зобовязаннями грошові кошти з розподільчого (транзитного) рахунка ПАТ КБ "Приватбанк" повинні були бути зараховані на рахунок LiqРay ОСОБА_2, № 00, і фактично повинні були бути перераховані на картку №188372, яка є безпосереднім (невід'ємним) додатком до рахунку LiqРay.

Однак спірні грошові кошти на рахунок LiqРay ОСОБА_2 № 00 так і не було зараховано, а доступ до рахунка LiqРay заблоковано банком.

Між ОСОБА_1 і банком також укладено договір банківського рахунка, який складається з заяви-анкети, Угоди користувача та Умов і правил надання банківських послуг.

27 серпня 2014 року на її рахунок LiqРay №73 за допомогою сервісу IPAY здійснено платежів на загальну суму 344 100 гривень.

Натомість відповідачем доступ до рахунку ОСОБА_1 LiqРay ПАТ КБ "Приватбанк" теж було заблоковано, а переказані грошові кошти не зараховано.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та встановлювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Згідно з п. 8.4 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів.

Норми п. 22.6 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачають, що обслуговуючий отримувача банк у розрахунковому документі зобовязаний перевірити відповідність номера рахунка отримувача та реєстраційним (обліковим) номером платника податків/реєстраційним номером облікової картки платника податків/фізичної особи (серії та номера паспорта, якщо фізична особа відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відмітку в паспорті) і зараховувати кошти на рахунок отримувача лише в разі їх збігу.

У противному разі банк, що обслуговує отримувача, має право затримати суму переказу на строк до чотирьох робочих днів. У разі неможливості встановлення належного отримувача банк, що обслуговує отримувача, зобовязаний повернути кошти, переказані за цим документом, банку, що обслуговує платника, із зазначенням причини їх повернення. У разі недотримання вищезазначеної вимоги відповідальність за шкоду, заподіяну субєктам переказу, покладається на банк, що обслуговує отримувача.

Стаття 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначає, що переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Банк отримувача в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобовязаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день або в день (дата валютування), зазначений платником у розрахунковому документі або в документі про переказ готівки.

Відповідно до п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" для встановлення правомірності переказу еквайр за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на девяносто календарних днів.

У разі правомірності переказу еквайр має завершити переказ та відшкодувати отримувачу 0, 1 відсотка суми платежу за кожний день такого призупинення, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Приходячи до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг, колегія суддів ураховує, що споживач як слабша сторона у правовідносинах, які виникли та існують між сторонами, очевидно позбавлений прямо, безпосередньо та всебічно підтвердити достовірність та достатність своїх порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, оскільки не володіє такими засобами доказування в повному обсязі.

Вимогами ж суду в порядку ч. 4 ст. 10, ст. 137 ЦПК України про витребування відповідних доказів відповідач знехтував.

Між тим, з абз. третього п. 3.3. мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 видно, що Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ОСОБА_9 Європи від 17 травня 1973 року №543, зокрема, передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

З цього приводу Верховний Суд України висловив у своїй постанові від 14 листопада 2012 року у справі №6-122цс12 аналогічний правовий висновок щодо застосування норм права, який відповідно до абз. другого ч. 1 ст. 360 (7) ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Тобто за обставинами справи існує презумпція винуватості боржника, яким є ПАТ КБ "Приватбанк". Існування фактів порушених прав позивачів ним спростовано не було, в навпаки банк, не зважаючи на законні вимоги суду, уникав надання інформації, що стосується безпосереднього предмета доказування у справі, покликаючись на різні мотиви, які колегія суддів вважає необґрунтованими. Судом також не було здобуто доказів, які свідчили би про відсутність таких фактів.

З урахуванням наведеного апеляційний суд бере до уваги, що наявність вини виконавця - банку, який одержав грошові кошти у споживача відповідно до угоди користувача та не довів, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобовязань за цим правочином згідно зі ст. 614 ЦК України, є підставою для покладення на нього цивільно-правової відповідальності за невиконання взятих на себе зобовязань.

Перевірені та проаналізовані колегією суддів докази в справі збігаються у їх сукупності, є послідовними, переконливими і достатньо вказують про доведеність та обґрунтованість обставин незаконного незарахування ПАТ КБ "Приватбанк" перерахованих грошових коштів на рахунки LiqРay, які належать ОСОБА_2 і ОСОБА_1, а тому й невиконання всупереч вимогам закону банком своїх грошових зобовязань перед позивачами.

Так, згідно з ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Матеріалами справи встановлено, що ПАТ КБ "Приватбанк" своїм листом (без вихідного номера та дати, але виготовленим не пізніше 11 грудня 2014 року) визнав наявність правовідносин між ОСОБА_2 та банком, підтвердив надходження на рахунки позивача №№188372, 495225 грошових коштів від різних фізичних осіб, де, при цьому, річна сума таких надходжень перевищувала 120 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2014 року і просив надати, зокрема, податкову декларацію про доходи за останній звітний період, яка була направлена в органи Державної податкової служби (а.с. 15; т. 1).

Також наявна роздрукована в письмовій формі переписка між ОСОБА_2 і банком протягом часу з 19 червня 2015 року по 14 липня 2015 року з офіційної електронної пошти відповідача reader@privatbank за посиланням http//|pos.liqpay.com/, де чітко і послідовно простежуються обставини, які оспорюються позивачами. Зокрема, визнання ПАТ КБ "Приватбанк" перерахування протягом часу з 22 серпня 2014 року 28 серпня 2014 року грошових переказів через сервіс IPAY для зарахування на рахунки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 LiqРay, блокування перерахованих грошових коштів, необхідності надання документації, яку вимагав відповідач та факти її надання, а також прохання ОСОБА_2 зробити виписки за здійсненими транзакціями (а.с. 16-25; т. 1).

Аналогічно роздрукована переписка в письмовій формі між ОСОБА_1 і банком протягом часу з 8 червня 2015 року по 24 липня 2015 року з офіційної електронної пошти reader@privatbank за посиланням http//|pos.liqpay.com/ наявна на а.с. 81-88; т. 1, де також ПАТ КБ "Приватбанк" визнає спірні обставини, що існують між ним та ОСОБА_1

Листом банку від 16.07.2015 року №20.1.0.0.0/7-20150612/3497 стверджується факт розгляду звернення ОСОБА_1 щодо виплати на рахунок LiqРay 73 у розмірі 344 100 гривень, відшкодування збитків та нарахування процентів, а також, що її вимоги вирішаться ПАТ КБ "Приватбанк" найближчим часом (а.с. 28; т. 1).

Про виникнення та існування між сторонами спірних прав та обовязків свідчать і листи ПАТ КБ "Приватбанк" від 18.01.2016 року №20.1.0.0.0/7-20151110/1381 та від 28.09.2015 року №20.1.0.0.0/7-20150702/1298. Даними письмовими доказами банк, не заперечуючи проти позасудових вимог позивачів, просить підтвердити фінансовий стан клієнтів та джерела походження грошових коштів (а.с. 182-183, 184-186; т. 1).

На а.с. 137, 138-168; т. 2, містяться копія анкети-заяви ОСОБА_2 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, а також копії виписок ПАТ КБ "Приватбанк" за час із 23 серпня 2014 року по 5 серпня 2015 року, з 22 серпня 2014 року по 27 серпня 2014 року з транзакціями, які не були зараховані на рахунок LiqРay №00, за 27 серпня 2014 року з транзакціями, які не були зараховані на рахунок LiqРay №73.

В їх оригіналах копії документів засвідчені підписами працівників ПАТ КБ "Приватбанк" і відбитками печатки банку.

З наданої безпосередньо відповідачем виписки по рахунку ОСОБА_2 4615980 за період з 1 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року видно рух грошових коштів позивача, в т.ч. і з використанням сервісу ІPAY 23 серпня 2014 року, що не лише суперечить іншим доказам у справі, а й збігається з ними (а.с. 220; т. 2).

ПАТ "Дельта Банк" своїми довідками вих. №05-3332643/1 від 18.11.2016 року, вих. №05-3332643/4 від 18.11.2016 року, вих. №05-3332643/5 від 18.11.2016 року, вих. №05-3332643/6 від 18.11.2016 року, вих. №05-3335494 від 04.11.2016 року з випискою по рахунку №/1103 за розрахунковий період з 1 серпня 2014 року по 29 серпня 2014 року, вих. №05-3335499/1 від 21.11.2016 року, вих. №05-3335496 від 21.11.2016 року, вих. №05-3335496/1 від 21.11.2016 року, вих. №05-3335495/1 від 23.11.2016 року, вих. №05-3335498/1 від 23.11.2016 року, вих. №05-3338000/1 від 23.11.2016 року, вих. №05-3338002/1 від 23.11.2016 року, вих. №05-3338003/1 від 23.11.2016 року, вих. №05-3307209 від 14.07.2016 року з випискою по рахунку №/0714, вих. №05-329514 від 13.06.2016 року з випискою по рахунку №/0613 підтвердив факти здійснення платежів через сервіс ІPAY 22 серпня 2014 року, 24 серпня 2014 року, 25 серпня 2014 року, 26 серпня 2014 року та 27 серпня 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а.с. 170, 173, 174-175, 176, 179, 181, 183, 205-205, зв.; 207-207, зв.; 209-209, зв.; 210-211, 212-212, зв.; 213, 214-215, зв.; 216-217, зв.; т. 2).

Дані податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за 2014 рік свідчать, що сума її доходу за звітний (податковий) період відповідно до ст. 292 глави І розділу ХІV Податкового кодексу України (згідно з підпунктом 2 пункту 291.4 статті 291 глави І розділу ХІV Податкового кодексу України) складала 990 021 гривню (а.с. 185-186; т. 2).

Відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік сума загального річного оподатковуваного доходу ОСОБА_2 за звітний період часу становила 836 648, 81 гривня (а.с. 189; т. 2).

Тобто зазначені докази непрямим способом стверджують про реальну можливість здійснення фінансових операцій за належним ОСОБА_2 рахунком LiqРay за час із 22 серпня по 27 серпня 2014 року на загальну суму 969 230, 60 гривень, а ОСОБА_1 за її рахунком LiqРay 27 серпня 2014 року на суму 344 100 гривень.

На а.с. 202, 203; т. 2, містяться довідки за підписом заступника прокурора Рівненської області від 18.11.2016 року №04/2/2-0346-16 та від 18.11.2016 року №04/2/2-0346-16 про те, що згідно з даними Єдиного реєстру досудових розслідувань в Рівненській області слідчими слідчого відділу прокуратури області, УСБУ та ГУ ДФС у Рівненській області повідомлення про підозру ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не повідомлялось та обвинувальний акт до суду не направлявся.

Таким чином спростовуються заперечення банку проти позову в тій частині, що рахунки LiqРay, належні позивачам, було заблоковано в порядку додержання вимог Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення".

Стаття 62 Конституції України вказує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Тобто обґрунтованість підстав блокування банком грошових переказів на користь позивачів виключається.

В контексті спірних прав та обов'язків надані позивачами докази на обґрунтування своїх позовних вимог колегія суддів визнає допустимими та належними, що обєктивно та переконливо підтверджують факти порушення банком субєктивних цивільних прав ОСОБА_2 і ОСОБА_1

Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, нотаріально посвідчені заяви ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 ОСОБА_8 від 28 листопада 2016 року про перерахування ними 22 серпня 2014 року 27 серпня 2014 року на користь ОСОБА_2 через сервіс ПАТ КБ "Приватбанк" ІPAY грошових коштів, зазначених у довідках ПАТ "Дельта Банк", колегією суддів не враховуються на користь вимог позивачів при оцінці доказів у справі, а тому відхиляються як недопустимі (а.с. 222-227; т. 2).

Так, згідно зі ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З розяснень, даних Пленумом Верховного Суду України в абз. другому п. 27 своєї постанови від 12.06.2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", вбачається, що не можуть бути використані як показання свідків їх письмові пояснення, тому у відповідних випадках (наприклад, якщо пояснення таких осіб мають значення для справи і допитати їх неможливо) вони приймаються судом як письмові докази (стаття 64 ЦПК України).

Жодних поважних причин неможливості здобуття показань ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 ОСОБА_8 як свідків у судовому засіданні позивачі не надали, а судом не було здобуто.

Однак ця обставина сама по собі не впливає на правильність висновків апеляційного суду.

Згідно із ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Окрім того, 12 травня 2017 року при відмові позивачів від позовної вимоги про зобовязання банку зарахувати грошові кошти представник ПАТ КБ "Приватбанк" визнав ті обставини, що спірні кошти було добровільно перераховано боржником на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_1 у квітні 2017 року. Тобто позов у цій частині відповідачем було визнано.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в матеріально-правовому розумінні є взаємоповязаними та нерозривними між собою, випливають з одних і тих самих прав та обовязків сторін та стосуються тих самих фактів порушення відповідачем субєктивних цивільних прав позивачів, тому визнання банком позову в частині зобовязання зарахувати грошові кошти тягне за собою й задоволення інших позовних вимог.

Також обґрунтованість позову стверджується і сукупністю перевірених доказів у справі, оцінку яким було дано колегією суддів при вирішенні спірних правовідносин.

Тому позов ОСОБА_2 в частині визнання дій банку неправомірними щодо невиконання банківських послуг при користуванні веб-інтерфейсом LiqPay та відновлення роботи всіх інтернет-сервісів Приват24, Фотокаса, ІРay, LiqPay є обґрунтованим та доведеним.

Так само підлягає до задоволення і позов ОСОБА_1 в частині визнання дій банку неправомірними щодо невиконання банківських послуг при користуванні веб-інтерфейсом LiqPay і відновлення роботи всіх інтернет-сервісів Приват24, Фотокаса, ІРay, LiqPay.

Щодо правильності та обґрунтованості нарахування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 інфляційних втрат, трьох процентів річних відповідно до положень цивільного законодавства та пені за кожен день прострочення зобовязання, то колегія суддів з ними частково погоджується, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст.ст. 524 і 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або в грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується і практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 року у справі №6-49цс12).

Тобто грошовим зобовязанням є зобовязання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та з інших підстав, передбачених цивільним законодавством України. Оскільки за наведених умов договірні зобов'язання ПАТ КБ "Приватбанк" перед позивачами з приводу зарахування на їхні рахунки LiqРay є грошовими, а щодо їх виконання боржником допущено прострочення, тому спірні правовідносини в цій частині регулюються правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Обчислюючи суму інфляційних втрат, колегія суддів бере до уваги те, що сукупний індекс інфляції протягом часу з 1 вересня 2014 року по 31 січня 2016 року склав 1, 599%, а тому помноживши 955 862, 34 гривні на наведену величину інфляції та віднявши 955 862, 34 гривні від здобутих 1 528 423, 88 гривні отримаємо 572 561, 54 гривні втрат, які підлягають стягненню з банку на користь ОСОБА_2

Сума трьох процентів річних становить 43 053, 08 гривень.

Так, період прострочення заборгованості з 3 вересня 2014 року по 3 березня 2016 року складає 548 днів. Поділивши 955 862, 34 гривні на 100 %, помноживши отриману суму на 3 %, поділивши на 365 днів та помноживши на 548 днів, отримаємо 43 053, 08 гривень суми трьох процентів річних, які слід стягнути з ПАТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_2

Договірними умовами розмір пені не визначено, тоді як вимогами п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено відшкодування еквайром (у спірних правовідносинах - банком) 0, 1 % суми платежу за кожен день призупинення завершення переказу. Тому поділивши 955 862, 34 гривні на 1 000 та помноживши здобуті 955, 86234 гривень на 548 днів затримки переказу платежів (з 3 вересня 2014 року по 3 березня 2016 року), отримаємо 523 812, 56 гривень пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_2

Щодо стягнення з ПАТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 суми інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені, то колегія суддів погоджується із правильністю викладених позивачем обґрунтувань.

Так, 344 100 гривень (сума заборгованості), поділивши на 102, 9 % (індекс інфляції у вересні 2014 року), на 102, 4 % (індекс інфляції у жовтні 2014 року), на 101, 9 % (індекс інфляції у листопаді 2014 року), на 103 % (індекс інфляції у грудні 2014 року), на 143, 3 % (індекс інфляції за весь 2015 рік), на 100, 9 % (індекс інфляції у січні 2016 року), остаточно отримаємо 206 135, 71 гривень. Здобута сума інфляційних втрат підлягає стягненню з банку на користь ОСОБА_1

Період прострочення заборгованості з 24 вересня 2014 року по 3 березня 2016 року складає 527 днів. Поділивши 344 100 гривень на 100 % та поділивши отриману суму на 365 днів, а здобуту суму помноживши на 527 днів, отримаємо 14 904, 71 гривень суми трьох процентів річних, які слід стягнути з ПАТ КБ "Приватбанк" на користь позивача.

З урахуванням положень п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" розмір пені за кожен день призупинення завершення переказу становить 0, 1 % суми платежу за кожен день такого призупинення. Тому 344 100 гривень заборгованості, поділивши на 1 000 і помноживши здобуту суму на 527 днів, отримаємо 181 340, 70 гривень пені, які необхідно стягнути з банку на користь ОСОБА_1

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи осіб, що подали апеляційні скарги, про необхідність та підставність судового захисту їхніх прав заслуговують на увагу апеляційного суду.

Щодо заперечень відповідача про сплив позовної давності вимоги про стягнення пені і відмову в задоволенні позову в цій частині, то з ними колегія суддів не може погодитися.

Так, представник банку брав участь у розгляді справи судом і користувався необхідними процесуальними правами та обовязками сторони.

Згідно із ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Між тим, такого клопотання ПАТ КБ "Приватбанк" у суді першої інстанції не заявляв, що унеможливлює обґрунтованість його клопотання в апеляційному суді.

Не заслуговують на увагу і його доводи про те, що спірні права та обов'язки виникли не з грошових зобов'язань, адже висновками колегії суддів доведено протилежне.

Як убачається, суд попередньої інстанції при вирішенні спірних правовідносин уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

В силу положень ст. ст. 304, 88 ЦПК України понесені і документально підтверджені судові витрати по 8 791 гривні судового збору, що сплачені кожним з позивачів при зверненні до апеляційного суду, підлягають стягненню з банку на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_1

На підставі ч. 1 ст. 634, ч.ч. 1, 3 ст. 1066, ч.ч. 1-3 ст. 1068, ст. 1074, ст.ст. 524, 533 ЦК України, п. 8.4 ст. 8, 30, п. 22.6 ст. 22, п. 37.1 ст. 37, п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", постанов Верховного Суду України від 14 листопада 2012 року у справі №6-122цс12 та від 6 червня 2012 року у справі №6-49цс12, абз. третього п. 3.3. мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011, абз. десятого п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 20 січня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати дії Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" в частині невиконання банківських послуг при користуванні веб-інтерфейсом LiqРay, а саме незавершення переказів на користь ОСОБА_2 виконаних за період з 22 серпня 2014 року по 27 серпня 2014 року на загальну суму 955 862 (девятсот пятдесят пять тисяч вісімсот шістдесят два) гривень 34 копійки, неправомірними.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" відновити роботу всіх інтернет-сервісів Приват24, Фотокаса, ІРay, LiqPay за номером телефона + 00.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на користь ОСОБА_2 572 561 (пятсот сімдесят дві тисячі пятсот шістдесят одна) гривню 54 копійки інфляційних втрат за час із вересня 2014 року по січень 2016 року, 43 053 (сорок три тисячі пятдесят три) гривні 8 копійок суми трьох процентів річних за час із 3 вересня 2014 року по 3 березня 2016 року, 523 812 (пятсот двадцять три тисячі вісімсот дванадцять) гривень 56 копійок пені за кожен день прострочення з 3 вересня 2014 року по 3 березня 2016 року та 8 791 (вісім тисяч сімсот девяносто одна) гривня судового збору.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" в частині невиконання банківських послуг при користуванні веб-інтерфейсом LiqРay, а саме незавершення переказів на користь ОСОБА_1 виконаних 27 серпня 2014 року на загальну суму 344 100 (триста сорок чотири тисячі сто) гривень, неправомірними.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" відновити роботу всіх інтернет-сервісів Приват24, Фотокаса, ІРay, LiqPay за номером телефона + 73.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 206 135 (двісті шість тисяч сто тридцять пять) гривень 71 копійку інфляційних втрат за час із вересня 2014 року по березень 2016 року, 14 904 (чотирнадцять тисяч девятсот чотири) гривні 71 копійку суми трьох процентів річних за час із 24 вересня 2014 року по 3 березня 2016 року, 181 340 (сто вісімдесят одна тисяча триста сорок) гривень 70 копійок пені за кожен день прострочення з 24 вересня 2014 року по 3 березня 2016 року та 8 791 (вісім тисяч сімсот девяносто одна) гривня судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: