Провадження № 2/369/1029/17
РІШЕННЯ

Іменем України

06.04.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.

при секретарі Пилипець А.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

В грудні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що після смерті, ОСОБА_3, відкрилась спадщина на нерухоме майно: на земельну ділянку. У встановлений законом термін він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але нотаріус йому відмовив через відсутність оригіналу документу на право власності на земельну ділянку. Оскільки спадкодавиця набула право власності на спадкове майно у встановленому законом порядку, він спадщину прийняв, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину, тому вважає своє право порушеним.

Просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно: 1/6 частину земельної ділянки площею 0,0605 га з кадастровим номером НОМЕР_2, призначенням -- для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, АДРЕСА_1.

При розгляді справи позивач позовні вимоги уточнив. Вказав, що державний акт на земельну ділянку втрачений, а відповідно до даного акту йому також належить 1/3 частина цієї ж земельної ділянки, що разом складає ? частиною. Отримати дублікат державного акту на земельну ділянку він можливості немає, оскільки частина земельної ділянки належить померлому. Просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно: 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0605 га з кадастровим номером НОМЕР_2, призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, АДРЕСА_1.

Відповідач подала зустрічний позов. Свої вимоги мотивувала тим, що після смерті, ОСОБА_3, відкрилась спадщина на нерухоме майно: на земельну ділянку. У встановлений законом термін вона звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але нотаріус їй відмовив через відсутність оригіналу документу на право власності на земельну ділянку. Оскільки спадкодавиця набула право власності на спадкове майно у встановленому законом порядку, вона спадщину прийняла, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину, тому вважає своє право порушеним.

Просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно: 1/6 частину земельної ділянки площею 0,0605 га з кадастровим номером НОМЕР_2, призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, АДРЕСА_1.

При розгляді справи відповідач також уточнив позовні вимоги. Вказав, що державний акт на земельну ділянку втрачений, а відповідно до даного акту їй також належить 1/3 частина цієї ж земельної ділянки, що разом складає ? частиною. Отримати дублікат державного акту на земельну ділянку він можливості немає, оскільки частина земельної ділянки належить померлому.

Просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно: 1/6 частину земельної ділянки площею 0,0605 га з кадастровим номером НОМЕР_2, призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, АДРЕСА_1; визнати за нею право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,0605 га з кадастровим номером НОМЕР_2, призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, АДРЕСА_1.

У судове засідання представник позивача і позивач не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, проти зустрічного позову не заперечували. Просили суд задоволити позов.

У судове засідання представник відповідача і відповідач не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність, проти позовних вимог не заперечували, зустрічний позов підтримали в повному обсязі. Просили суд задоволити зустрічний позов.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги по первісному позову та по зустрічному позову підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

При розгляді справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла ОСОБА_3, 1957 року народження, яка проживала (без реєстрації) до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1, про що в книзі реєстрації смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 року був зроблений відповідний актовий запис про смерть за № 71, що стверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святшинського району, Київської області, сері НОМЕР_3.

24.04.2009 року Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою Київської області на підставі заяви № 425 про прийняття спадщини після ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_3, яка надійшла від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дочки спадкодавиці) - була заведена спадкова справа № 170/2009 до майна померлої.

На день смерті ОСОБА_3, відкрилася спадщина на майно, що належало померлій: 1/3 частину земельної ділянки площею 0,0605 га з кадастровим номером НОМЕР_2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належної померлій ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, зареєстрованого за № 4981/334 від 30 березня 2004 року.

22 жовтня 2016 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1993/02-31 Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора Київської області відмовила у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частини спадщини, що становить 1/6 частки вказаної вище земельної ділянки, оскільки не надано правовстановлювальний документ на вищевказану земельну ділянку площею 0,0605 га з кадастровим номером НОМЕР_2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, та надану для будівництва і обслуговування житлового будинку.

31 березня 2017 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 659/02-31 Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора Київської області відмовила у видачі відповідачці свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частини спадщини, що становить 1/6 частки вказаної вище земельної ділянки, оскільки не надано правовстановлювальний документ на вищевказану земельну ділянку площею 0,0605 га з кадастровим номером НОМЕР_2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, та надану для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Згідно аб. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив відмову від неї.

Ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.

Позивач та відповідач спадкове майно прийняли так як, протягом шестимісячного строку подали в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини, але отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку не можуть через відсутність оригіналу акту на право власності на земельну ділянку.

За таких обставин суд вважає, що позовна заява та зустрічний позов підлягає задоволенню, а саме за ОСОБА_1 та ОСОБА_4, необхідно визнати право власності на земельну ділянку по 1/6 частині за кожним.

За ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності, по 1/3 частині кожному, належить земельна ділянка площею 0,0605 га з кадастровим номером НОМЕР_2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку. Дана обставина підтверджена поданою суду копією державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_4, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за №4981/334.

За ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випиває із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникло право власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку.

За ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

З пояснень сторін, що вказані в позовних заявах встановлено, що вищевказаний державний акт був втрачений та отримати дублікат сторони не мають можливості, оскільки 1/3 частина земельної ділянки належить також ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Згідно ст. 152 Земельного Кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, а власник або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Пунктом 3 ст. 152 Земельного Кодексу України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюються різними способами, в тому числі - визнанням права.

Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки ще на підставі державного акту сторонам по справі належить на праві власності земельна ділянка, відновити своє порушене право вони не мають можливості через втрату оригіналу правовстановлюючого документу, тому суд приходить до висновку, що права порушені та підлягають захисту шляхом визнання за ним права власності на земельну ділянку, по 1/3 частині за кожним.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

.

Керуючись ст.ст. 1223, 1268, 1269, 1270, 1223, 1261-1265 ЦК України та ст.ст. 208, 213-215 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, право власності на 1/6 частину земельної ділянки, площею 0,0605 га з кадастровим номером НОМЕР_2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, право власності на 1/3 частину земельної ділянки, площею 0,0605 га з кадастровим номером НОМЕР_2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 1/6 частку земельної ділянки, площею 0,0605 га з кадастровим номером НОМЕР_2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1,ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 1/3 частку земельної ділянки, площею 0,0605 га з кадастровим номером НОМЕР_2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С. Пінкевич