печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2017 року Печерський районний суд м.Києва

в складі головуючого судді Остапчук Т.В.

при секретарі Медведєва М.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач 15.06.2015р. звернувся до суду з позовом про стягнення коштів , посилаючись на те що 23 липня 2007 року ОСОБА_4 було складено письмову розписку, відповідно до якої ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 135000 доларів США в рахунок здійснення оплати за три квартири, які будуються у комплексі «Золоте Руно» У розписці зазначено, що сплачені кошти оформлюються інвестиційними договорами, які є документами, що підтверджують право власності на ці квартири. Позивач розцінює вказану розписку як доказ укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 договору доручення. В зв»язку з смертю відповідача на виконання вимог ухвали Печерського районного суду м. Києва від 10.03.2017р. - позивачем було подано письмову заяву про зміну предмету позову (уточнену позовну заяву в редакції від 06.04.2017р.], а також залучено до участі у справі правонаступників відповідача - спадкоємців ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 В зв»язку з чим позивач просить розірвати договір від 23.07.2007р. , стягнути солідарно з відповідачів 135 000 дол.США .В судове засідання представник ОСОБА_6 не з»явився, просив розглядати в його відсутність, позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, представник відповідачів ОСОБА_7 проти позову заперечували в зв»язку з безпідставністю та надали письмові заперечення.

Встановлено , що 23 липня 2007 року ОСОБА_4 було складено письмову розписку, відповідно до якої ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 135000 доларів США в рахунок здійснення оплати за три квартири, які будуються у комплексі «Золоте Руно» У розписці зазначено, що сплачені кошти оформлюються інвестиційними договорами, які є документами, що підтверджують право власності на ці квартири.

Підставою позовних вимог, позивач вказує п. 3) ч. 1 ст. 1006 ЦК України, відповідно до якого «повірений зобов'язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення: грошові кошти або документи тощо

Відповідач ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на виконання вимог ухвали Печерського районного суду м. Києва від 10.03.2017р. - позивачем було подано письмову заяву про зміну предмету позову (уточнену позовну заяву в редакції від 06.04.2017р.], а також залучено до участі у справі правонаступників відповідача - спадкоємців ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Відповідно до вимог ст. 100 ЦК України - за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Істотні умови договору доручення визначені ст. ст. 1001-1007 ЦК України (строк договору доручення, оплата, зміст доручення, обов'язки довірителя та повіреного тощо).

Згідно ч. 1 ст. 1003 ЦК України юридичні дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненими.

Відповідно до ст. 1007 ЦК України довіритель зобов'язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення.

Довіреністю, згідно з ч. З ст. 244 ЦК України, є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Форма довіреності, згідно зі ст. 245 ЦК України, повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Позивачем не надано суду доказів досягнення сторонами істотних умов - відсутній строк, протягом якого «повірений» ОСОБА_4 має право діяти від імені довірителя , не зазначені дії, що належить вчинити «повіреному», які можна було б оцінити як правомірні, конкретні та здійсненні; відсутні докази оформлення і видачі ОСОБА_1 довіреності ОСОБА_4 для внесення грошових коштів забудовнику в оплату вартості трьох квартир чи оформлення/ укладення інвестиційних договорів.

В своїй позовній заяві позивач зазначає, що він доручив ОСОБА_4 оформити інвестиційні договори,предметом яких, у свою чергу, було придбання позивачем трьох квартир, які будувалися в комплексі «Золоте Руно» (забудовник ТОВ «Златоград», м. Одеса), натомість, ОСОБА_4 оплату не здійснив, інвестиційні договори не уклав/не оформив.

В грудні 2005 року (Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про інвестиційну діяльність» від 15.12.2005 року) до ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» було включено правову норму, яка встановила, що об'єктами інвестиційної діяльності не можуть бути об'єкти житлового будівництва, фінансування спорудження яких здійснюється з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління. Інвестування та фінансування будівництва таких об'єктів може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, недержавні пенсійні фонди, які створені та діють відповідно до законодавства, а також через випуск безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром виступає одиниця такої нерухомості.

Інвестування об'єктів житлового будівництва способами, що не передбачені ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність», на дату написання письмової розписки - 23 липня 2007 року, свідчило про нікчемність такого правочину, оскільки укладення інвестиційних договорів було прямо заборонено законом.

Встановлено , що з 2015 року у провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням директора ТОВ «Златоград» ОСОБА_8. ОСОБА_1 був одним із заявників, які зверталися до правоохоронних органів з заявами про вчинення директором ТОВ «Златоград» стосовно нього кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191 КК України, позивач був визнаний потерпілим у кримінальному провадженні за №0001075, внесеному до ЄРДР 27.12.2012р., досудове розслідування в якому на даний час закінчене.

Згідно ч. 1 статті 1008 ЦК України передбачено, що договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі: 1) відмови довірителя або повіреного від договору 2) визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім; 3) смерті довірителя або повіреного.

З часу смерті «повіреного» (згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 «Договір доручення» припинився, і за умови видачі «повіреному» на виконання вимог ЦК України довіреності на вчинення юридичних дій, представництво за довіреністю було б також припинено на підставі п. 7) ч. 1 ст. 248 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно нерозривно пов'язане з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Згідно з ч. 1 ст. 1005 ЦК України повірений повинен виконати дане йому доручення особисто.

Оскільки договір доручення нерозривно пов'язаний з особою як довірителя, так і повіреного, і у зв'язку з цим не може бути виконаний іншою особою, зобов'язання між сторонами припинилися, тому відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 розірвання між ним та ОСОБА_4 договору.

Стосовно позовних вимог до спадкоємців ОСОБА_4 за заповітом -ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в розмірі 135 000 доларів США в гривневому еквіваленті з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК України суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК України повірений зобов'язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

Правовідносини ж між довірителем і спадкоємцями повіреного у разі смерті останнього регулюються статтею - ст. 1010 ЦК України, згідно якої у разі смерті повіреного його спадкоємці повинні повідомити довірителя про припинення договору доручення та вжити заходів, необхідних для охорони майна довірителя, зокрема зберегти його речі, документи та передати їх довірителеві.

Доказів того, що у «повіреного» ОСОБА_4 були речі, документи чи будь-яке інше майно, належне ОСОБА_1, для охорони якого спадкоємцям необхідно було вживати заходи охорони,позивачем не надано.

Відповідно до частинні статті 608 ЦК України, зобов'язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язане з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Перелік зобов'язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України, - до них віднесені і ті, що нерозривно пов'язані з фізичною особою і у зв'язку з цим не можуть бути виконані іншою особою, до яких законом віднесені смерть повіреного або довірителя у договорі доручення.

При таких обставинах суд приходить до висновку , що відсутні правової підстави для стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_3 грошових коштів з підстав, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК України, які зазначає позивач в обґрунтування позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, однак, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців, які є присічними (преклюзивними).

24.12.2015р. приватним нотаріусом КМНО Постол Н.І. у Спадковому реєстрі за №58418005 була зареєстрована спадкова справа №19/2015 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4

Як убачається з матеріалів справи, документальне підтвердження смерті ОСОБА_4 надійшло з Відділу реєстрації смерті у м. Києві на запит Печерського районного суду м. Києва 18.02.2016р. (а.с. 45), з клопотання представника позивача від 18.12.2015р. (а.с.43) вбачається , що про смерть ОСОБА_4 позивач дізнався набагато раніше.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (ст1218,1231 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

У матеріалах спадкової справи №19/2015, відкритої 24.12.2015р. до майна померлого ОСОБА_10 відсутні будь-які заяви, вимоги від ОСОБА_1 , що підтверджується також листом приватного нотаріуса Постол Н.І. від 15.06.2017р. за вих. №208/02-14, направленим до суду, що є також підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст179 ЦПК України вбачається, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (ч. 2 ст. 179 ЦПК України).

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно із вимогами ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Відповідно до ст..11 ЦПК України Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.2. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення його прав на обґрунтування позовних вимог.

Виходячи з наведеного, із загальних засад захисту прав, свобод та інтересів, визначених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про розірвання договору, стягнення коштів не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні , тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 11, 15, 16 , 100, 1001-1007, 1297,1281 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 82, 88, 212-215 , суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Остапчук Т.В.