Справа № 443/254/17 Провадження № 2/443/517/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

"06" грудня 2017 р. Жидачівський районний суд Львівської області в складі: головуючої судді Ціпивко І.І.,

з участю секретаря Башта Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жидачеві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади с. Вибранівка в особі ОСОБА_2 обєднаної територіальної громади про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою с. Борусів, вул. Шевченка №94 Жидачівського району Львівської області. Свої вимоги мотивує тим, що вона проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. Станом на 30.06.1990 року раз з позивачкою за вказаною адресою проживали мати позивачки ОСОБА_3, тітка ОСОБА_4 та її діти ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 Євгенович.Головою вказаного житлового будинку (колгоспного двору) була її мати ОСОБА_3. Її тітка ОСОБА_4, яка померла 20 лютого 2005 проживала з ними і знаходилася на утриманні позивачки. Після смерті мами вона успадкувала даний житловий будинок з надвірними спорудами. Після смерті тітки ОСОБА_4 позивачка прийняла спадщину, цей факт засвідчується отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) в розмірі 2,34 га, що підтверджується свідоцтвом виданим Жидачівською державною нотаріальною конторою. Позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову у віддачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документа на житловий будинок з надвірними спорудами, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Представник позивачки ОСОБА_7 подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради Жидачівського району Львівської області надіслав до суду заяву, якою просить суд справу розглянути без його участі. Позовні вимоги не заперечує.

Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до положень ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до довідки від 23.01.2017 року за №123, яка видана Стрийським міжрайонним БТІ, загальна площа житлового будинку по вул. Шевченка, 94 у с. Борусів Жидачівського району Львівської області становить 68,8 кв. м, житлова 34.1 кв.м; % зносу 30. Інвентаризаційна вартість будинку становить 203329 грн., рік побудови 1975 р.

Відповідно до рішення виконавчого комітету районної Ради депутатів трудящих за № 490 від 26 грудня 1973 р. було вирішено надати земельну ділянку під житлове будівництво ОСОБА_3.

Згідно витягу з господарської книги виданої Вибранівською сільською радою від 23 вересня 2011 року за № 573 будинковолодіннях № 94 по вул.

Шевченка в с. Борусів Жидачівського району рахується за ОСОБА_3, яка померла, ОСОБА_4, яка померла, ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до ст.17 ЗУ «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Таким чином, дослідженими обставинами справи встановлено, що спадковий житловий будинок № 94 по вул. Шевченка у с. БорусівЖидачівського району Львівської області належав суспільній групі господарств колгоспний двір, членами якого були:

ОСОБА_3, яка померла, ОСОБА_4, яка померла, ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-СГ № 009215 від 28 лютого 2005 року, ОСОБА_4 померла 20 лютого 2005 року у с. Борусів Жидачівського району Львівської області.

Згідно заповіту складеного 25 вересня 2001 року та посвідченого секретарем Вибранівської сільської Ради народних депутатів ОСОБА_4 заповіла все своє майно, земельний та майновий пай ОСОБА_1.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-СГ № 082385 від 23 березня 2007 року, ОСОБА_3 померла 22 березня 2007 року у с. Борусів Жидачівського району Львівської області.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» п.6, "а" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили право на частку в його майні. Згідно з п.6 "г" даної постанови, відповідно до ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01.07.1990 року.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є племінницею померлої ОСОБА_4 та дочкою померлої ОСОБА_3.

За ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно із ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати, сестри спадкодавця.

Як зазначено у ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

За ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відтак позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем по законом після смерті своєї матері, як така, що спадщину прийняла, оскільки постійно до дня смерті матері була зареєстрвоана та фактично прожимвала із нею.

Згідно постанови завідуючого Жидачівською державною нотаріальною конторою ОСОБА_8 позивач зверталась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3, але їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок з надвірними спорудами по вуШевченка №94 в с.Борусів Жидачівського району Львівської області.

Таким чином, враховуючи те, що позивач оформити право власності на спадкове майно, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача позовні вимоги визнав, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому беручи до уваги наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1268 ЦК України ,-

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити повністю. Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами № 94 по вул. Шевченка у с. Борусів Жидачівського району Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 22 березня 2007 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

СУДДЯ І.І.Ціпивко