Справа № 340/41/17
Провадження № 22-ц/779/797/2017
Головуючий у 1 інстанції Бучинський А. Б.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Васильковського В.М., Ясеновенко Л.В.

Секретаря: Возняк В.Д.

Сторін: представників позивачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3, представника відповідача Дяківа Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до відділу освіти Верховинської районної державної адміністрації про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Верховинського районного суду від 30 березня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

31.01.2017 року позивач звернулася до суду із даним позовом посилаючись на те, що з 31 серпня 2009 року працювала на посаді вчителя географії Ільцівської загально-освітньої школи (далі - ЗОШ) І-ІІІ ступенів, а з 04 жовтня 2010 наказом від 29.09.2010 року її призначено на посаду директора школи. Наказом від 25лютого 2014 №57-к її було звільнено із займаної посади. Даний наказ нею оспорювався в суді і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.07.2015 року залишено в силі рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14.11.2014 про її поновлення на роботі.

В подальшому її було поновлено на роботі, однак наказом від 05.10.2015 №449-к знову звільнено незаконно, що призвело до нових судових спорів. Рішенням суду її було поновлено на роботі, а наказ про звільнення скасовано. Однак до цього часу рішення в частині поновлення її на роботі не виконане.

Просила позов задовольнити, стягнути з відділу освіти Верховинської РДА заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.07.2016 року по 31.12.2016 року на посаді директора Ільцівської ЗОШ в сумі 32083,85 грн.

Рішенням Верховинського районного суду від 30.03.2017 року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на те, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що в рішенні суду першої інстанції зазначено, що вона працевлаштувалася в іншій школі і на іншій посаді. З даним твердженням та висновком суду не згідна, оскільки даний факт не відповідає обставинам справи. Працюючи на посаді директора школи та вчителя географії з 2007 року позивач одночасно викладала по сумісництву дві години у вечірній школі.

Зазначила, що відділом освіти Верховинської РДА була надана довідка від 27.02.2017 року, з якої вбачається, що посадовий оклад директора школи з 01.01.2013 року по 31.08.2015 року становив 2 418 гривень. Під час розгляду справи сторонами були надані зазначені довідки. Однак, суд першої інстанції належним чином не дослідив дані докази та не дав їм належної оцінки. Судом не вияснено у відповідача, чому за один і той же період є різні заборгованості відповідача.

З цих підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.07.2015 (а.с.15-17) задоволено касаційну скаргу ОСОБА_5, скасовано рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.12.2014 року, залишено в силі рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14.11.2014 року (а.с.18-21), яким задоволено позов ОСОБА_5 Поновлено ОСОБА_5 на попередній роботі на посаді директора Ільцівської ЗОШ І-ІІІ ступенів та на посаді вчителя географії з 25.02.2014.

Судом встановлено, що наказом від 02.10.2015 №447-к ОСОБА_5 поновлено на посаді директора Ільцівської ЗОШ І-ІІІ ступенів, а вже наказом від 05.10.2015 №449-к її звільнено із займаної посади.

Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17.03.2016 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 04.05.2016 року, позов ОСОБА_5 задоволено частково, визнано недійсним наказ відділу освіти Верховинської районної державної адміністрації від 05.10.2015 року №449-к, поновлено ОСОБА_5 на роботі на посаді директора Ільцівської ЗОШ І-ІІІ ступенів з 06.10.2015 року.

Згідно ч.5 статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За змістом статті 236 КЗпП України в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Однак, як встановлено в судовому засіданні, рішення суду, що набрало законної сили 04.05.2016 року про поновлення на роботі відділом освіти Верховинської районної державної судової адміністрації на даний час не виконане, наказу про це відповідачем по даний час не видано.

Одночасно в ході судового розгляду встановлено і дані обставини вбачаються із змісту рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14.11.2014 року, на момент прийняття рішення про поновлення позивача на роботі на посаді директора та вчителя географії Ільцівської ЗОШ І-ІІІ ступенів, ОСОБА_5 працювала у іншій Верховинській заочній школі на посаді вчителя. Обидві сторони визнали, що на даний час і протягом спірного періоду з 01 липня по 31 грудня 2016 року позивач продовжує працювати на вказаній посаді у Верховинській заочній школі.

З наведених обставин вбачається, що на даний час має місце затримка з вини відповідача виконання не тільки рішення Верховинського районного суду від 17.03.2016 року щодо поновлення позивача на роботі на посаді директора Ільцівської ЗОШ І-ІІІ ступенів, а й рішення Косівського районного суду від 14.11.2014 року в частині поновлення позивача на посаді вчителя географії зазначеної школи. При цьому, така затримка є протиправною всупереч правовому положенню щодо негайності такого виконання рішення суду. Отже, є підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацом 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

В судовому засіданні представник відповідача заперечила такий спосіб визначення середньоденного заробітку, переконана що такий повинен визначатися виходячи із фактично відпрацьованого часу після поновлення позивача на роботі, який складає менше двох місяців.

В другому реченні абзацу 3 пункту 2 Порядку передбачено, що працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Проте, як уже встановлено судом першої інстанції, виплата середнього заробітку пов'язана з невиконанням обох рішень Косівського районного суду від 14.11.2014 року та Верховинського районного суду від 17.03.2016 року. Тому правильним буде застосовувати до вказаних правовідносин положення першого речення абзацу 3 пункту 2 Порядку щодо обчислення середньоденного заробітку виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передували первинному незаконному звільненню.

Більш того, судом взято до уваги той факт, що поновлення позивача фактично відбулося в п'ятницю, в останній робочий день тижня, а наступного робочого дня, в понеділок 05.10.2015 її звільнено. При цьому, як встановлено із досліджуваних судом рішень суду, з таким наказом про прийняття на роботу позивач не була ознайомлена.

З врахуванням наведеного немає підстав вважати, що після поновлення на роботі позивач приступила до виконання своїх посадових обов'язків та працювала протягом двох робочих днів. З цих же підстав представлені відповідачем табель виходу на роботу за жовтень 2015 року та відомості про нарахування заробітної плати не є належними доказами на підтвердження обставин про те, що після первинного звільнення у лютому 2014 року, позивач відпрацювала на займаних посадах до звільнення будь-який час.

А оскільки перед цим звільненням позивач відпрацювала більше двох місяців, тому положення Порядку щодо обчислення середнього заробітку виходячи із фактично відпрацьованого часу працівником не підлягають до застосування.

Як вбачається із відповіді відділу освіти Верховинської районної державної адміністрації та представлених відомостей про отриману заробітну плату на посаді вчителя та директора Ільцівської ЗОШ в грудні 2013 року - січні 2014 року (а.с.53-54), позивачу було нараховано в кожному місяці заробітну плату в сумі 5129 грн.

Таким чином середньоденний заробіток за цей період з врахуванням відпрацьованих 43 робочих дні за цей період становить 238 грн. 60 коп.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

Разом з тим, пунктом 10 Порядку визначено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Як вбачається із представленої відповіді відділу освіти від 28.02.2017 року, станом на 01.07.2016 року посадовий оклад на займаній посаді позивачем перед звільненням становив 3362 грн., який було збільшено з 01.05.2016 із посадового окладу в розмірі 3159 грн. З 01.12.2016 року посадовий оклад зріс до 3788 грн.

З врахуванням наведеного , з врахуванням коефіцієнтів підвищення посадових окладів відповідно до положень наведеного пункту 10 Порядку, вбачається, що за період з 01.07.2016 року по 30.11.2016 року включно середньоденний заробіток повинен збільшуватися на коефіцієнт 1,06, а за період з 01.12.2016 року по 31.12.2016 року - на коефіцієнт 1,13.

Отже, за період з 01.07.2016 року по 30.11.2016 року включно, середньоденний заробіток ОСОБА_5 збільшений на коефіцієнт підвищення посадового окладу становить (238,6х1,06) 252,92 грн.; за період з 01.12.2016 року по 31.12.2016 року включно - (238,6х1,13) 269,62 грн.

А оскільки за період з 01.07.2016 року по 30.11.2016 року мало місце 107 робочих днів, за період з 01.12.2016 року по 31.12.2016 року - 22 робочих дні, тому розмір середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі позивача за період з 01.07.2016 року по 30.11.2016 року включно становить (252,92х107) 27062 грн. 44 коп., за період з 01.12.2016 року по 31.12.2016 року включно становить (269,62х22) 5931 грн. 64 коп., а всього в сумі 32994 грн. 08 коп.

Однак, шляхом системного аналізу правової норми ст.236 КЗпП України, а також правових роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п.32 постанови від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» щодо присудження виплат середнього заробітку, вбачається обов'язок суду враховувати отримувані доходи позивачем за іншим місцем праці протягом спірного періоду та стягувати різницю між отриманими доходами та нарахованою сумою середнього заробітку.

Оскільки ОСОБА_5 за період з 01.07.2016 року по 31.12.2016 року включно працювала на посаді вчителя у Верховинській заочній школі та отримувала заробітну плату, тому виплата середнього заробітку за цей період повинна бути зменшеною на загальну суму отриманих доходів за новим місцем праці. При цьому судом не враховуються доводи позивача щодо незастосування судом різниці між отриманими доходами та середнім заробітком, оскільки місце працевлаштування та вид діяльності у цих правовідносинах не мають жодного правового значення.

Із представленої відповідачем довідки про доходи (а.с.41) вбачається, що позивач за період з 01.07.2016 року по 31.12.2016 року включно, працюючи на посаді вчителя Верховинської заочної школи, отримала доходів на загальну суму 33247 грн. 59 коп.

А тому враховуючи, що позивачем протягом спірного періоду було отримано заробітну плату в розмірі, що перевищує розмір нарахованого середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі, і така була їй виплачена відповідачем, що в судовому засіданні позивач визнала, тому на переконання суду середній заробіток за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01.07.2016 року по 31.12.2016 року включно не підлягає стягненню з відповідача.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно досліджено обставини справи, зібраним доказам дана належна правова оцінка, висновок про безпідставність і недоведеність позовних вимог є вірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції сторона не може збільшувати позовні вимоги, також суд апеляційної інстанції не вправі давати оцінку довідці - розрахунку виготовленій «ТзОВ «Юрек-Аудит», після рішення суду першої інстанції, оскільки це буде виходом за межі заявленого позову та доказів, що були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Верховинського районного суду від 30 березня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: В.М. Васильковський

Л.В. Ясеновенко