Справа №: 671/374/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Павлової А.С.

за участю секретаря Козак Г.А.

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Волочиськ цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що у вересні 1976 року вона одружилася з відповідачем. Від спільного шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням виконкому Волочиської міської ради від 05 серпня 1982 року № 180 на сімю із 3-ох чоловік їм була надана двохкімнатна квартира АДРЕСА_1. На даний час квартира не приватизована.

Спільне життя з ОСОБА_4 не склалося. В травні 2009 року шлюбні стосунки між ними були припинені, а 22 січня 2010 року шлюб розірваний. В травні 2009 року ОСОБА_4 залишив сімю та з того часу в квартирі не проживає. У звязку з цим позивач просить визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2.

Представники позивача: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в судовому засіданні позов своєї довірительки підтримали за обставин у ньому викладених, просили його задоволити. Також вказали, що відповідач вчиняв насильницькі дії по відношенню до своєї дружини та доньки, за що притягувався до кримінальної відповідальності вироком Волочиського районного суду від 13.04.2010. Пізніше, ОСОБА_4 з метою уникнення від відповідальності в іншому кримінальному провадженні, виїхав за кордон, в результаті чого оголошувався в розшук. Всі ці роки позивач та її донька ОСОБА_2 сплачували комунальні послуги за вищевказану квартиру. Після повернення відповідача, він постійно проживав у іншій квартирі АДРЕСА_3. Проте, маючи ключі від квартири № 68 та свої особисті речі в ній, відповідач приходить туди в будь-який час, коли забажає та здійснює різні неправомірні вчинки: поляв вазони кислотою, виніс речі з квартири. Тому позивач і її донька перебувають у постійному страху за себе та своє майно, що стало підставою звернення до суду із даним позовом. Крім того, ОСОБА_2 в судовому засіданні відмовилась від допиту свідків, вказаних у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився. Від нього до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через хворобу його представника. Жодних доказів на підтвердження вказаних у заяві обставин відповідачем додано до неї не було. В судове засідання, яке призначалось 03.05.2017 відповідач також не зявився, подавши заяву про відкладення засідання через неможливість участі в ньому його представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. За клопотанням сторони та з урахуванням обставин справи суд може відкласти її розгляд.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України передбачено, що суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст. 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

Враховуючи викладені вище норми, суд прийшов до висновку про відсутність у відповідача поважних причин для неявки в судове засідання. А враховуючи обставини даної справи, суд вважає за можливе здійснювати її розгляд без участі представника ОСОБА_4 та самого відповідача.

Вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновків, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що згідно з рішенням виконавчого комітету Волочиської міської ради народних депутатів Хмельницької області № 180 від 05.08.1982 (а.с. 6) ОСОБА_7 шоферу АТП-22031, склад сімї 3 чол. (він, дружина ОСОБА_3, дочка ОСОБА_5) надано двохкімнатну квартиру № 68 площею 25,1 кв.м. в будинку № 100 по вул. Кірова в м. Волочиськ (а.с. 6).

ОСОБА_7 на вказану квартиру 05 серпня 1982 року було видано ордер № 477 (а.с. 81).

Зі свідоцтва про зміну імені слідує, що ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_4 це одна і та ж особа (а.с. 83).

Вул. Кірова в м. Волочиськ перейменовано на вул. Незалежності, що не заперечується представниками позивача у судовому засіданні.

З довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні № 1229 від 01.03.2017 слідує, що у вказаній вище квартирі зареєстровані наступні особи: ОСОБА_4 уповноважений власник (співвласник, наймач); ОСОБА_3 колишня дружина; ОСОБА_8 син; ОСОБА_2 дочка; ОСОБА_9 внучка (а.с. 7).

Шлюб між сторонами розірвано 22.01.2010 (а.с. 8).

Актами ВКП ЖЕК від 23.11.2009 (а.с. 9), від 17.01.2012 (а.с. 10), від 16.10.2012 (а.с. 11), від 01.10.2013 (а.с. 12), а також актом обстеження матеріально-побутових умов на предмет визначення фактичного проживання громадян № 1 від 06.03.2017 (а.с. 13) стверджується, що відповідач ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 2009 року.

Разом з тим, з акту обстеження матеріально-побутових умов на предмет визначення фактичного проживання громадян № 86 від 05.04.2017 (а.с. 58) слідує, що позивач ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 не проживає у звязку з проживанням в с. Купіль.

Судом встановлено, що між позивачем, донькою ОСОБА_2 і відповідачем тривалий час існує сімейний конфлікт, який виникає, в тому числі, і стосовно користування квартирою № 68 по вул. Незалежності, 100 в м. Волочиськ.

Так, 09.03.2010 Волочиський районний суд в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про вселення в житло та усунення перешкод в користуванні житлом затвердив мирову угоду (рішення набрало законної сили 16.03.2010), за якою вони зобовязуються поважати честь і гідність кожної із сторін, ОСОБА_4 зобовязується не влаштовувати негативної поведінки до ОСОБА_3, ОСОБА_2, а ОСОБА_3, ОСОБА_2 зобовязуються не чинити перешкод ОСОБА_4 в користуванні квартирою № 68 по вул. Незалежності, 100 в м. Волочиську, не влаштовувати з ним сварок, скандалів, допускати ОСОБА_4 до користування кухнею, ванною, коридором, вхідними дверима в квартиру, проживати у великій кімнаті квартири, а ОСОБА_4 в меншій кімнаті, також не псувати, шкодити особисті речі як позивача так і відповідачів, рівноправно користуватися майном, яке є у квартирі і нажите спільно за час проживання.

Вироком Волочиського районного суду, який набрав законної сили 30.06.2010 ОСОБА_4 було засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт через нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілим: ОСОБА_3 і ОСОБА_2

В 2009, 2010, 2016 і 2017 роках відповідач неодноразово звертався із заявами і скаргами на порушення його прав і законних інтересів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в різні органи державної влади та місцевого самоврядування, в тому числі і щодо усунення перешкод у користуванні ним квартирою (а.с. 53-80).

Таким чином, аналізуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини, суд виходить з того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються положеннями Житлового кодексу України, а також Цивільного кодексу України у їх системному звязку.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

З рішення виконавчого комітету від 15.08.1982 року, довідки про склад сімї, ордеру слідує, що квартира АДРЕСА_1, у якій зареєстровані сторони, надавалася відповідачеві ОСОБА_4.

При цьому, на час розгляду справи позивач має статус колишнього члена сімї ОСОБА_4

З наданих представником позивача квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг слідує, що ОСОБА_4 з 2010 року по 2017 рік продовжував оплачувати житлово-комунальні послуги за утримання даної квартири (а.с. 29-42), а доводи представників позивача про сплату таких послуг виключно їх довірителькою та її донькою не знайшов підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Пленум Верховного Суду України у п. 10 своєї Постанови № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Так, відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

В судовому засіданні представники позивача пояснили суду, що визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням потрібне їх довірительці для того, щоб забезпечити безпеку майна та сімї від дій відповідача.

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Якщо субєктивного права, як такого, не існує, то і право на його захист також не виникає.

В даному випадку суд виходить з того, що позивач є колишнім членом сімї особи, якій була надана спірна квартира, а тому не наділена правом на звернення до суду з позовом про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Крім того, факт відсутності відповідача за місцем реєстрації з огляду на те, що останній продовжував утримувати квартиру, що підтверджується відповідними чеками та квитанціями про сплату житлово-комунальних послуг, не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, представниками позивача було зазначено, що ОСОБА_4 відвідує квартиру у любий час дня або ночі, оскільки має від неї ключі, там є його особисті речі.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Зважаючи на викладене позов ОСОБА_3 не може бути задоволений.

Керуючись ст.ст. 71-72 ЖК України, ст. 15 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Хмельницької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 02.06.2017 о 10:00 год.

Суддя :