Ухвала

іменем україни

22 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором.

Зазначало, що 09 липня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_6 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/7788, відповідно до якого банк надав ОСОБА_6 кредитні кошти у розмірі 107 тис. доларів США зі сплатою за їх користування 14 % річних, терміном до 08 липня 2018 року.

На забезпечення виконання ОСОБА_6 зобов'язань за зазначеним кредитним договором, 09 липня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 02-10/2760, відповідно до умов якого поручитель зобов'язувався відповідати у повному обсязі солідарно перед банком за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, строках та порядку, передбачених кредитним договором від 09 липня 2008 року № 10-29/7788.

05 травня 2009 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 укладено договір про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/7788, відповідно до умов якого сторони дійшли згоди здійснити переведення умов кредитування позичальника з відновлювальної кредитної лінії на невідновлювальну кредитну лінію.

Під час розгляду справи судом першої інстанції до участі у справі залучено правонаступника ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_4

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 як правонаступник позичальника ОСОБА_6 та ОСОБА_5 як поручитель, не виконують зобов'язання за вищевказаними договорами, позивач, з урахування зменшення позовних вимог, просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у межах вартості спадкового майна, в розмірі 392 217 грн та судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2017 року зазначене судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту у сумі 172 690 грн та судовий збір у розмірі 1 726 грн 90 коп.

У іншій частині рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом установлено, що 09 липня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_6 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/7788, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_6 кредитні кошти у розмірі 107 тис. доларів США зі сплатою за їх користування 14 % річних, терміном до 08 липня 2018 року.

Погашення кредиту, відповідно до п. 1.1.1 договору, має здійснюватися до 20-го числа кожного місяця відповідно до графіку змін максимального ліміту заборгованості.

09 липня 2008 року на забезпечення виконання ОСОБА_6 зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 09 липня 2008 року, між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 02-10/2760, відповідно до якого поручитель зобов'язувався відповідати у повному обсязі солідарно перед банком за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу) у розмірі, строках та порядку, передбачених договором кредиту від 09 липня 2008 року № 10-29/7788.

Договором про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії від 05 травня 2009 року № 10-29/7788 АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 дійшли згоди здійснити переведення умов кредитування позичальника з відновлювальної кредитної лінії на невідновлювальну кредитну лінію.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк», суд першої інстанції виходив із того, що позивач пропустив встановлений законом шестимісячний строк звернення до суду з позовом до спадкоємця майна після боржника, який помер, про смерть якого банку стало відомо 27 жовтня 2010 року, а також, що на час звернення позивача до суду з позовом до поручителя ОСОБА_5 договір поруки припинив свою дію за відсутності згоди поручителя відповідати перед банком за виконання правонаступником зобов'язань за кредитним договором.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_4 та задовольняючи позов в цій частині частково, зазначав наступне.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень ч. ч. 2, 3, 4 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому ч. 2 цієї норми.

Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Зазначена правова позиція Верховного Суду України викладена у справі від 08 квітня 2015 року № 6-33цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Із матеріалів справи вбачається, що 27 жовтня 2010 року АКБ «Укрсоцбанк» звернулося до Сьомої київської державної нотаріальної контори із заявою про відкриття спадкової справи у зв'язку зі смертю позичальника ОСОБА_6, з яким банк укладав кредитний договір, загальна заборгованість якого становила 94 948,11 доларів США, та просив повідомити про наявність спадкоємців після смерті спадкодавця.

Таким чином, ПАТ «Укрсоцбанк» фактично заявило претензію до спадкоємців спадкодавця у строк, передбачений ст. 1281 ЦК України.

З урахуванням наведеного висновок суду першої інстанції про те, що ПАТ «Укрсоцбанк» як кредитор спадкодавця, який протягом строку, передбаченого ч. 2 ст. 1281 ЦК України від дня відкриття спадщини, не пред'явило вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, позбавляється права такої вимоги, є помилковим.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на порушення вимог ч. 1 ст. 1281 ЦК України не повідомили кредитора спадкодавця про відкриття спадщини.

26 квітня 2010 року ОСОБА_4 звернувся до П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6

Дружина ОСОБА_6 - ОСОБА_5, та донька спадкодавця - ОСОБА_7 звернулися до нотаріальної контори із заявами про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_4

01 листопада 2012 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з легкового автомобіля марки «HyndaiSonata» та земельної ділянки площею 0,1 га, розташованої на території АДРЕСА_1.

Відомостей, які б свідчили про повідомлення позивача нотаріусом чи ОСОБА_4 про спадкоємців позичальника ОСОБА_6, чи про отримання ними свідоцтва про право на спадщину матеріали справи не містять.

Із позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося у січні 2015 року, тобто в межах загального строку позовної давності. У процесі розгляду справи позивач заявив клопотання про залучення до участі у справі спадкоємця позичальника, про якого йому стало відомо лише під час розгляду справи, та подав позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором із спадкоємця позичальника ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_5

Ураховуючи передбачений ст. 1282 ЦК України обов'язок спадкоємця повністю задовольнити вимоги кредитора в межах вартості одержаного у спадщину майна, апеляційний суд вважав, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню частково, у межах вартості спадкового майна.

Заборгованість за кредитним договором ОСОБА_6 перед банком станом на дату його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1, становить 92 993,31 доларів США (з урахуванням сплачених в рахунок погашення кредиту сум 7 757,91 доларів США та 6 248,78 доларів США), заборгованість за процентами - 18 584,57 доларів США (з урахуванням сплачених 22 січня 2010 року - 2 483,54 доларів США та сплачених 09 березня 2010 року - 500 доларів США). Всього сума заборгованості становить 111 577,88 доларів США.

Відповідно до свідоцтва про право спадщину за законом ОСОБА_4 успадкував легковий автомобіль «HyndaiSonata», 2006 року випуску, та земельну ділянку площею 0,1 га, розташованої на території АДРЕСА_1

Згідно з висновком, складеним 15 вересня 2015 року суб'єктом оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_8, ринкова вартість зазначеного транспортного засобу становить 219 527 грн.

Разом із тим, як убачається з наданих представником ОСОБА_4 доказів, отриманий у спадщину автомобіль марки «HyndaiSonata» перебував у заставі ПАТ «УкрСиббанк» на забезпечення виконання договору про надання споживчого кредиту у розмірі 25 253 доларів США, укладеного 28 серпня 2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6

Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_4 з дозволу ПАТ «УкрСиббанк» продав зазначений автомобіль, а вирученні від його реалізації кошти у розмірі 9 803 доларів США вніс на погашення заборгованості перед ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором від 28 червня 2006 року № 0.

З урахуванням наведеного, вартість отриманого у спадщину ОСОБА_4 автомобіля марки «HyndaiSonata» не може бути включена до вимог кредитора ПАТ «Укрсоцбанк».

Відповідно до висновку, складеного 23 листопада 2015 року суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ «Консалт-С», ринкова вартість успадкованої ОСОБА_4 земельної ділянки становить 172 690 грн.

За змістом ст. ст. 523, 559, 1216, 1218 ЦК України у їх сукупності, у разі смерті фізичної особи-боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки особи, яка померла (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов'язанні.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що в разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

На поручителів може бути покладено обов'язок щодо належного виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності в позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за нового боржника, зафіксованої, в тому числі, й у договорі поруки, як згоди відповідати за виконання зобов'язання перед будь-яким боржником у разі переведення боргу за забезпечувальним зобов'язанням.

Згоди поручителя ОСОБА_5 відповідати за нового боржника матеріали справи не містять, а позивач зазначених обставин не довів, тому апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відмову в позові до ОСОБА_5, з чим погоджується й колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

О.В.Кадєтова

С.О.Карпенко