Ухвала іменем україни
17 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ізмайлової Т.Л.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Шляхово-будівельне управління № 41» до ОСОБА_3, неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, законним представником яких є ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, про виселення без надання іншого житлового приміщення; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Шляхово-будівельне управління № 41», третя особа - Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про залишення за місцем проживання, за касаційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року, додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Шляхово-будівельне управління № 41» (далі - ПАТ «ШБУ № 41») звернулось до суду з позовом, в якому просило виселити ОСОБА_3 та її дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5. ОСОБА_7 із кімнати АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

ОСОБА_3 подала до ПАТ «ШБУ № 41» зустрічну позовну заяву, в якій просила залишити її на постійне проживання в кімнаті АДРЕСА_1, де вона фактично проживає 21 рік.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року позов ПАТ «ШБУ № 41» задоволено.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 із кімнати АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року та додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 від свого імені та від імені ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові про виселення та задоволення її зустрічного позову про залишення на постійному проживанні в кімнаті АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом установлено, що відповідно до договору № 1 про здачу в найм жилих приміщень, укладеного між ВАТ «ШБУ № 41» та Національною академією оборони України (орендар), ВАТ «ШБУ № 41» здає в найм під житло на термін з 01 грудня 2004 року до 01 грудня 2009 року, а орендар оплачує згідно із кошторисом доходів відповідно до виставлених рахунків три ліжко-місця в гуртожитку, загальною вартістю 300 грн.

Указані ліжко-місця в кімнаті АДРЕСА_1 були надані сім'ї ОСОБА_3 для тимчасового проживання на період з 01 грудня 2004 року до 01 грудня 2009 року згідно з договором № 1 про здачу в найм жилих приміщень, укладеним між ВАТ «ШБУ № 41» та Національною академією оборони України.

За ОСОБА_3 рахується заборгованість понад 80 тис. грн.

ОСОБА_3 є матір'ю трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, з якими вона проживає у спірній кімнаті.

Гуртожиток по АДРЕСА_1 знаходиться на балансі ПАТ «ШБУ № 41» та перейшов до нього в результаті корпоратизації підприємства.

Згідно з відомостями ГУ ДМС України в м. Києві від 19 жовтня 2015 року, ОСОБА_3 в м. Києві не зареєстрована.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив із того, що договір, на підставі якого ОСОБА_3 вселилася до гуртожитку, укладався між ВАТ «ШБУ № 41» та Національною академією оборони України, тобто ОСОБА_3 з дітьми не є сторонами зазначеного договору і договір передбачає тимчасове проживання у гуртожитку. Оскільки ОСОБА_3 була фактичним наймачем кімнати у гуртожитку ПАТ «ШБУ № 41» і між ними існували фактичні договірні відносини найму, суд дійшов висновку про те, останні регулюються ЦК України, а не ЖК УРСР та Примірним положенням про гуртожитки.

Оскільки фактичні відносини найму (оренди) між сторонами припинилися, суд вважав, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 проживають без відповідної правової підстави в кімнаті АДРЕСА_1, не вселялися до гуртожитку відповідно до вимог ЖК УРСР та Примірного положення про гуртожитки; підстава, відповідно до якої вони фактично проживали в гуртожитку, відпала, отже відповідачі самоправно і незаконно займають спірне жиле приміщення, що є підставою для їх виселення без надання іншого жилого приміщення.

Не звільняючи жиле приміщення в гуртожитку та не сплачуючи за проживання в гуртожитку, ОСОБА_3 з дітьми порушують права ПАТ «ШБУ № 41», які, на думку суду, підлягають захисту згідно зі ст. ст. 391, 782 ЦК України.

Щодо зустрічної позовної заяви, суд вважав, що вона не підлягає задоволенню, оскільки з наведеного вище встановлено, що ОСОБА_3 незаконно проживає в гуртожитку і передбачені законодавством підстави для її проживання в спірній кімнаті відсутні.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та залишив ухвалені ним рішення та додаткове рішення без змін.

Колегія суддів також погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, підстав для скасування ухвалених ними рішень не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року, додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Л. Ізмайлова

Судді: Є.П. Євграфова

О.І.Євтушенко

О.В.Кадєтова

С.О.Карпенко