Провадження №2/447/761/17
Справа №447/1585/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

05.10.2017 року Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого -судді Бачун О. І.

при секретарі Крочак І.Ю.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої приниженням ділової репутації ,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої приниженням ділової репутації.

Позивач ОСОБА_1 зазначала, що вона виконуючи свої професійні обов'язки юриста, діючи як представник ОСОБА_4, 21.06.2017року була присутня на одночасному допиті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Допит проводили в кабінеті слідчого Галицького ВП ГУ НП України у Львівській області ОСОБА_6 Перед початком допиту вона намагалася мирно врегулювати конфлікт. Під час розмови ОСОБА_5 почав підвищувати до неї голос та ображати ОСОБА_4 В кабінеті була присутня донька ОСОБА_5- ОСОБА_3 ОСОБА_3 сказала що позивачка не має права нічого говорити, робити і врегульовувати конфлікт без дозволу слідчого. На що позивачка сказала, що знає свою роботу і свої права. У відповідь на вищевказане відповідачка сказала : «Я бачу що Ви не знаєте своєї роботи». Позивачка стверджує, що такі слова дуже її вразили і завдали їй сильного морального страждання. Відповідачка не попросила у неї вибачення. Враховуючи вищенаведене, позивачка звернулася в суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки ОСОБА_3 моральну шкоду в наслідок приниження ділової репутації сумі 30000 гривень та зобов'язати її публічно перепросити за нанесену моральну шкоду.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити. Пояснила, що вона має вищу юридичну освіту, отримала диплом бакалавра із відзнакою. Вона здобувала юридичну освіту у Львівському державному університеті внутрішніх справ. Крім цього вона здобула освіту журналіста в Львівському національному університеті ім.. Івана Франка. У віці 23 роки вона почала працювати юрисконсультом. 04.08.2013року вона отримала свідоцтво про право на заняття адвокатської діяльності. Також позивачка вказала що вона є інвалідок ІІ групи. Слова відповідачки ««Я бачу що Ви не знаєте своєї роботи» дуже її вразили, принизили її ділову репутацію та завдали їй моральних страждань, як фізичній особі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Вважає, що такий заявлений безпідставно та необґрунтовано. Висловлювання відповідачки носять суб'єктивний характер і судження. Крім цього, Закон України « Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не передбачає права адвоката на відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування).

Як зазначено у роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, в тому числі, у приниженні ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Ст. 34 Конституції України та ст. 10 Європейської конвенції «Про захист прав людини і основних свобод» гарантують право особи висловлювати судження, оцінки та думки.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лігенс проти Австрії» (1986рік), суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеною ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судові практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Як вбачається з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 позивач повинен зазначити в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визнаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Проте, позивачем ОСОБА_1 не надано належних доказів у підтвердження моральної шкоди, завданої висловлюваннями відповідача ОСОБА_3, не доведено в чому саме полягає завдана їй моральна шкода.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд не ставить під сумнів юридичну кваліфікацію позивачки , її ділові навички як адвоката, однак приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої приниженням ділової репутації, заявлені без достатніх правових підстав та обґрунтування, не доведені в судовому засіданні належними та достатніми доказами, оскільки не доведено факт приниження ділової репутації позивача за умови тих правовідносин, що виникли між сторонами, а відповідно - й факт спричинення моральної (немайнової) шкоди, тому в задоволенні позову має бути відмовлено повністю.

Керуючись ст.ст 10,60,212-215 ЦПК України,-

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя : Бачун О. І.