Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер317/3480/14-ц Головуючий у 1 інстанції Наумова І.Й
Номер провадження 22-ц/778/2880/17 Суддя-доповідач Кухар С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кухаря С.В.,

Суддів: Трофимової Д.А.

Крилової О.В.

При секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпрівського району у м. Дніпро, районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя як орган опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини, в обґрунтування якого зазначила, що від шлюбу з відповідачем вони мають дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюбні відносини з відповідачем фактично припинилися наприкінці 2013 року і вона переїхала жити до своїх батьків у м. Дніпропетровськ. Відповідач не віддав їй дитину, залишивши її у себе. 17.04.2014 року рішенням Запорізького районного суду Запорізької області шлюб між сторонами розірвано. На її прохання віддати дитину відповідач відмовив. До кінця червня 2014 р. малолітня дитина проживала з батьком. З червня 2014 р. син мешкав з позивачкою за місцем її реєстрації. Відповідач мешкає зі своєю матір'ю в її будинку, де і зареєстрований. Не дивлячись на той факт, що дитина мешкала з батьком, відповідач до цього часу дитину не зареєстрував, бажання реєструвати за адресою своєї реєстрації малолітнього сина він не має. Звернувшись в усному порядку до Амур-Нижньодніпровського районного відділу ДМС щодо реєстрації сина за своєю адресою, позивач отримала відмову через відсутність заяви батька про його згоду реєстрації місця проживання дитини за адресою матері. У зв'язку з вищезазначеними діями відповідача малолітній ОСОБА_6 не має реєстрації, позивач не може влаштувати його до дитячого садка, отримувати на нього виплати і т.ін.

Позивач просить суд визнати місцем проживання малолітнього ОСОБА_5 адресу реєстрації матері ОСОБА_4: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2017 року позов задоволено.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю ОСОБА_4 за місцем її реєстрації: АДРЕСА_2 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини, - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, зустрічний позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.11.2006 року. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися наприкінці 2013 року. Рішенням суду від 17.04.2014 року шлюб розірвано (т.1, а.с. 6). Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.7). До кінця червня 2014 року син проживав з батьком, оскільки останній не віддавав дитину матері. З червня 2014 року син мешкав з позивачкою, але не мав реєстрації. У серпні 2014 року відповідач без відома і дозволу позивачки забрав дитину від матері та перевіз проживати разом із собою у м. Запоріжжя. У зв'язку з цими обставинами позивачка звернулася до правоохоронних органів із заявою про те, що ОСОБА_3 забрав сина і не повертає його матері, що підтверджується висновком ЕО №8358 від 26.08.2014 року (т.1, а.с.54).

Свідок ОСОБА_7, яка є хрещеною мамою дитини та подругою ОСОБА_4 пояснила суду, що знає ОСОБА_4 зі школи. Після укладення шлюбу з ОСОБА_3 та переїзду подружжя до м. Запоріжжя, вони періодично спілкувалися. Дитину ОСОБА_4 бачила давно, коли приїздила до них у с. Лежине. Сім'я проіснувала близько трьох років, потім позивачка ОСОБА_4 повернулася у м. Дніпро, дитина залишилася проживати з батьком. Вони з ОСОБА_4, після розірвання її шлюбу, почали шукати дитячий садок для дитини, домовились про його влаштування до садочку. ОСОБА_4 проживає у м. Дніпро у квартирі одна. В листопаді 2015 року вона по телефону домовилась з ОСОБА_4 зустрітися та прогулятися. Коли вони разом з дитиною вийшли гуляти, їм назустріч йшов ОСОБА_3 разом з незнайомим чоловіком. Чоловіки, нічого не кажучи, вихватили дитину і побігли з дитиною до машини. Вона намагалася втрутитися, але не змогла. Дитину чоловіки забрали, а вони звернулися до органів поліції з заявою. Також їй відомо, що відповідач не дає можливості матері спілкуватися з дитиною, на що позивач постійно їй скаржиться. Вона разом з матір'ю ОСОБА_4 навідувала ОСОБА_8 у школі.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що вона є матір'ю ОСОБА_4. Її донька вийшла на роботу з декретної відпустки, коли дитині було 2 роки, оскільки ОСОБА_3 не працював, необхідні були кошти. На той час подружжя ОСОБА_3 жило в с. Лежино. Коли в 2014 році вони розвелися, ОСОБА_4 переїхала до м. Дніпро для постійного проживання та працевлаштування. ОСОБА_8 на той час залишався з батьком. Влітку 2014 року вона забрала сина, їздила з ним на море. Після цього влітку ОСОБА_3 забрав сина до м. Запоріжжя, ховав його і перешкоджав матері дитини зустрічатися та спілкуватися з ним. Вона з донькою неодноразово приїздили до м. Запоріжжя, приходили на адресу, де мешкав відповідач, але двері він не відчиняв, на телефоні дзвінки не відповідав. Восени 2015 року вони знайшли ОСОБА_8 в лікарні, він був блідий, шкіра лущилась. Дитина кинулась до них, казав, якщо приїде батько, то буде його бити. Зазначила, що ОСОБА_4 хороша матір та має всі можливості виховувати та утримувати дитину.

Згідно висновку до матеріалів ЕО № 8358 від 26.08.2014 року в.о. Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, ОСОБА_4 зверталася з заявою про те, що її колишній чоловік ОСОБА_3 без її дозволу 10.08.2014 року взяв їх сумісного сина ОСОБА_8, 2009 р.н.. Матеріали передані до Амур - Нижньодніпровського РВ ДМУ м. Дніпропетровськ у зв'язку з тим, що події, вказані в заяві ОСОБА_4 відбувались на території м. Дніпропетровська.

Згідно висновку за матеріалами ЖЄО № 11891 від 28.08.2014 року, ОСОБА_4 звернулася з заявою, що її колишній чоловік забрав дитину та не повертає.

За місцем проживання матері, ОСОБА_4, були обстежені житлово-побутові умови, актом від 03.05.2017 року виявлено, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 створені належні умови для проживання та розвитку дитини.

За місцем проживання батька - ОСОБА_3 були обстежені житлово-побутові умови, актом від 03.05.2017 року виявлено, що у будинку за адресою: м Запоріжжя, вул. Васильєва/Святоволодимирівська (колишня Васильєва/Калініна), буд.22/52, створені належні умови для проживання та розвитку дитини. Син має окрему дитячу кімнату.

Таким чином, умови для проживання малолітнього, його виховання, розвитку створені обома батьками задовільні.

Позивач намагалась вирішити питання щодо влаштування дитини до дитячого закладу з урахування стану здоров'я дитини, що підтверджується довідкою КЗО «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №402» від 29.07.2015 року № 161 (м. Дніпро), яка видана ОСОБА_4, ОСОБА_8, 2009 р.н. перебуває на черзі на влаштування в комунальний заклад освіти, який гарантує місце для зарахування хлопчика в спеціалізовану групу для дітей з порушенням психічного розвитку відповідно до діагнозу дитини.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, відвідував дошкільний навчальний заклад № 284, групу № 11 для дітей з затримкою психічного розвитку з 06.02.2014 року (м.Запоріжжя).

Відповідно до інформації вихователя ОСОБА_10 від 21.01.2015 року дитину до дитячого садка приводить батько та його дружина ОСОБА_11, вони цікавляться його розвитком, забезпечують необхідними навчальним посібниками, регулярно відвідують батьківські збори. Дитина в достатній мірі забезпечена одягом та взуттям, доглянута, охайна. Мати проживає окремо в м. Дніпро. За час перебування дитини у дитячому садку вихователі маму не бачили, вона не дзвонила, не цікавилася розвитком дитини.

Відповідно листа КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної допомоги» ЗОР від 24.02.2015 р., ОСОБА_3, 1986 року народження звернувся з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, з приводу можливої зміни місця проживання і подальшою зміною місця навчання дитини. Враховуючи те, що ОСОБА_12 відноситься до дітей з особливими потребами, психологом центру не рекомендується у ранньому віці зміна місця навчання без вагомих на то причин. Така рекомендація обумовлена тим, що адаптація до нового місця навчання та соціального оточення займе певний час, буде впливати на психоемоційний стан дитини, що в свою чергу може мати негативні наслідки для її пізнавального процесу.

Відповідно до характеристики дитини, виданої 12.03.2015 року дошкільним навчальним закладом «Росинка», ОСОБА_5 відвідує заклад з 06.02.2014 року, адаптаційний період у нього проходив важко, високий рівень тривожності, неприйняття чужих дітей та дорослих, нерозвинута емоційно-вольова сфера, практично відсутня мова утруднювала соціалізацію дитини. На даний час у поведінці дитини відбулися серйозні зміни. Від з радістю йде на контакт з добре знайомими людьми, проявляє інтерес до роботи з вчителями/дефектологом, психологом, логопедом, вчителями. Знає та висловлює всі базові емоції. У дитини добрими темпами йде розвиток мови: він відповідає на питання, приймає участь у бесіді, знає вірші та пісні, грає у сюжетно-рольові та словесні ігри. Перехід у інший навчальний заклад може повністю зруйнувати набуті навики та негативно відобразитися на психологічному комфорті дитини.

Згідно характеристики учня підготовчого класу ЗЗОШ № 65, ОСОБА_5 навчається у школі в підготовчому класі з 01.09.2016 року, на уроках активний, має всі необхідні речі для навчання. В школу дитину приводять та забирають батько або ОСОБА_11, його дружина. Мати дитини приходила до школи 01.09.2016 року щоб познайомитись з вчителем та подивитись на клас, у якому буде навчатися син.

Згідно довідки № 4462 лікарсько-консультативної комісії КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» від 05.11.2013 року, малолітньому ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 встановлено діагноз: органічний психічний розлад зі змішаними специфічними розладами розвитку, має право на отримання державної допомоги на отримання соціальної допомоги на дітей інвалідів.

Відповідно до листа управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро ради № 892 від 24.02.2015 р., ОСОБА_4 на обліку не перебуває, ніяких державних соціальних виплат не отримує. Заявою від 15.10.2014 року № 2173 ОСОБА_4 зверталася до управління з приводу призначення їй державної соціальної допомоги на дитину інваліда, але було прийнято рішення про відмову у призначення виплат, через ненадання повного переліку необхідних документів.

Згідно довідки КУ «Обласного дошкільного психо-неврологічного центру санаторного типу» ЗОС, ОСОБА_8 знаходився на лікуванні в установі з 02.09.2014 року по 31.10.2014 року.

Згідно виписного епікризу з медичної карти стаціонарного хворого, ОСОБА_8 02.11.2015 року поступив у лікарню повторно за направленням дільничного психіатра у супроводі матері для обстеження, лікування та вирішення соціальних питань. Діагноз: органічний психічний розлад зі змішаними специфічними розладами розвитку, порушення розвитку мовлення. 13.11.2015 року дитину забрала мати на прогулянку, у відділення не повернула, у зв'язку з чим дитина з відділення виписана.

Згідно витягу з протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації від 12.04.2016 року КУ «Запорізька обласна психолого-медико-педагогічна консультація» ЗОР, ОСОБА_5 має недостатній рівень сформованості пізнавальних процесів, концентрацій та обсягу уваги, обмеженість знань про навколишній світ, виражене порушення мовлення.

З довідки про реєстрацію місця проживання від 27 березня 2015 року, слідує, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 з 21.08.2014 року зареєстрований разом з батьком ОСОБА_3 за адресою: м.Запоріжжя, вул.Васильєва/Калініна, буд.22/52.

За довідкою районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя від 16.11.2015 року №П-0010-Ел, ОСОБА_4 з письмовими зверненнями щодо неможливості побачень з малолітнім сином за період з 01.01.2014 року по 10.11.2015 року не зверталась.

Згідно листа Амур- Нижньодніпровської районної ради у м. Дніпро від 16.12.2015 року №П-86, 30.11.2015 року до управління - служби у справах дітей Амур- Нижньодніпровської районної ради надійшла заява від ОСОБА_4, в якій вона повідомляє, що дитина ОСОБА_4А, 2009 р.н., без її згоди вивезена батьком до м. Запоріжжя. Місце утримання дитини матері невідомо.

ОСОБА_4 працевлаштована у ПАТ «БАНК Кредит Дніпро» касиром-операціоністом з 01.08.2008 року, що підтверджується довідкою від 20 жовтня 2014 року № 28/14-78, її посадовий оклад становить 3350, 00грн. на місяць, з жовтня 2015 року переведена на посаду спеціаліста з обслуговування та операційно-касової роботи Березинського відділення ПАТ«БАНК Кредит Дніпро», що підтверджується витягом з наказу № 894-вк від 02.10.2015 року.

ОСОБА_3 з 28.01.2016 року працевлаштований в структурному підрозділі «Дніпропетровський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця», з 09.03.2016 року займає посаду в.о. заступника начальника стрілецької команди Запоріжжя-Ліве, з січня по квітень 2016 року має дохід у розмірі 10422,33 грн., що підтверджується довідками підприємства (№ НОР -1-4/1059 від 04.05.2016 року та № НОР-1-4/219 від 16.05.2016 року).

За матеріалами справи обидва батьки позитивно характеризуються за місцем роботи і проживання, до кримінальної відповідальності не притягалися, ведуть нормальний образ життя.

За розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 15-р від 18.01.2016 року, встановлено ОСОБА_4 порядок побачень з малолітнім сином щонеділі з 10.00 год. до 18.00 год. в межах міста Запоріжжя, або в будь-який інший день та час за домовленістю між батьками.

Згідно заяви ОСОБА_4 до відділу по Комунарському районк служби (управління) у справах дітей від 16.09.2016 року, остання просить прийняти міри до колишнього чоловіка ОСОБА_3, який перешкоджає їй приймати участь у вихованні і спілкуванні з сином.

Згідно висновку судово-психологічної експертизи № 195 від 30.03.2017 року ОСОБА_5, 2009 р.н., у ході обстеження останній виявляє затримку та нерівномірність психічного розвитку у вигляді органічного психічного розладу, порушення розвитку мови. У емоційній сфері виявляється підвищений рівень тривоги, страху, суб'єктивне відчуття відстороненості у найближчому оточені; негативний вплив на емоційний стан та психічний розвиток дитини створює не сам факт окремого мешкання, а неможливість отримання дитиною тактильного, інтимного і емоційного контакту з одним із батьків, задовольнити потребу дитини у любові та включеності, що й визиває емоційну напруженість, формує у нього захисний механізм, як витиснення (відчуженість до матері) і унеможливлює відчуття благополуччя. Унаслідок підкорюваності, навіюваності, схильності до імітативних стереотипів у поведінці ОСОБА_8, його оцінка ситуації, настанов та ставлення до батьків мають залежність від батьків. У даному випадку, коли вже батьки розлучені і не можуть проживати разом, при цьому мають змогу та бажання виконувати свої обов'язки, найбільше значення мають умови можливості задовольнити потреби ОСОБА_8 у любові, теплі та формування у нього позитивних настанов з ким би він не проживав.

Згідно психолого-педагогічної характеристики учня підготовчого класу ОСОБА_5 від 12.05.2017 року, ОСОБА_8 навчається у підготовчому класі ІПК (ЗПР). Програму підготовчого класу ІПК(ЗПР) засвоює. Вміє читати по складах,виконує дії додавання і віднімання в межах десяти на наочних посібниках. Мовлення бідне, відповіді односкладні, дитина не розуміє зміст прочитаного або прослуханого тексту. Постійно плутає назви днів тижня та назви пір року. Може розв'язувати прості задачі на наочних посібниках. Не розвинений асоціативний ряд у дитини. Подобаються уроки фізкультури, з інтересом бавиться конструктором. Пам ять не розвинена-швидко забуває прості речі-де був,що бачив. Постійно відволікається на уроках,потребує зміни діяльності. Мислення-наочно-дійове. Не вміє робити умовиводи, низький рівень класифікації предметів, поведінка стереотипна, не вміє встановлювати причинно-наслідкові зв'язки. Емоційно-вольова сфера не розвинена на віковому рівні. Низький рівень самостійності. Критичність мислення відсутня. Дитина не вміє аналізувати інформацію , яку йому доносять дорослі. Хлопчик легко піддається впливу дорослих. Дитина повинна постійно знаходитись під контролем лікаря-психоневролога. ОСОБА_8 потребує занять з психологом та логопедом-дитина логопат у важкій формі. Йому потрібна емоційна стабільність у родині, класі. Дитина потребує тактильної любові, ласкавого відношення, уваги,душевного тепла, любові-це запорука його успішного розвитку. Хлопець проживає у сім ї батька. Батько має на сина великий вплив. Наразі батько - головна для дитини людина. ОСОБА_8 знає, що у нього є рідна мати «мама ОСОБА_4». Коли мати приїздить,дитина зустрічає її спочатку сухо( йому розповіли у сім ї батька, що мати може вкрасти його), а потім дитина спілкується з мамою, як з рідною людиною. У школу дитину приводить дружина батька, яку хлопець називає «мама ОСОБА_11». ОСОБА_8 ходить до групи продовженого дня. Забирає його батько. Дитина потребує піклування обох батьків для підтримки здорового емоційного стану, психічного та фізичного розвитку.

Допитана в судовому засіданні практикуючий психолог ЗЗОШ № 65 ОСОБА_13 підтвердила характеристику дитини та пояснила, що дитина має великі проблеми у розвитку. Зовсім не має критичного мислення, легко піддається впливу, нав'язуванню позицій інших осіб. На даний час називає маму «Наташа». Знаходиться під впливом батька, який для нього є головною людиною, боїться, що його украде «Натаха», про що йому навіяли. Довго пам'ятає, як до нього приїздили бабуся та мати і накормили цукерками, йому видали інформацію, що цього треба боятися. Емоційно застиглий, потребує материнської опіки. Зазначила, що діти психологічно пов'язані саме з матерями, однієї участі батька дитині не достатньо, він повинен розвиватися сумісно разом з батьком та мамою. Вона декілька разів спостерігала за спілкуванням ОСОБА_8 з мамою, спочатку дитина була замкнута, пригнічена, потім вони разом гуляли, після зустрічі з мамою дитина була спокійна, зустрічі з мамою мають позитивний вплив на дитину. Передача дитини матері в даному випадку це травмуюча ситуація для дитини, але дитина швидко звикне до матері. Легко вірить у все, і це його особистість. Пояснила, що дитина не може відвідувати звичайну школу.

Згідно висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя як орган опіки та піклування №01/01-41/0488 від 12.05.2017 року щодо розв'язання спору про визначення місця проживання дитини ОСОБА_8, 2009 р.н., враховуючи інтереси дитини, стан її здоров'я, те, що зміна проживання та навчання дитини можуть вплинути на психоемоційний стан дитини та відсутність підстав, які б перешкоджали тому, щоб дитина проживала з батьком, керуючись ст.19,161 Сімейного кодексу України, комісія дійшла висновку, що за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 разом з батьком ОСОБА_3.

Відділ опіки (піклування) та усиновлення управління - служби у справах дітей Амур- Нижньодніпровської районної ради у м. Дніпро висновок про визначення місця проживання дитини ОСОБА_8, 2009 р.н. не надавав відповідно до листа - роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (т.3, а.с.218-222), в якому зазначено, що під час розгляду справ щодо участі одного з батьків у виховання дитини та про визначення місця проживання дитини до суду подається висновок органу опіки та піклування, складений за місцем проживання дитини.

Оскільки на час розгляду справи дитина ОСОБА_8, 2009 р.н. постійно проживає з батьком за адресою: м. Запоріжжя вул. Васильєва/Святоволодимирівська (Колишня Васильєва/Калініна), буд.22/52, висновок про визначення місця проживання дитини складений органом опіки та піклування за місцем проживання дитини.

Відповідно до принципів 2 та 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особисті потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Суд вважає, що займаючись вихованням та лікуванням дитини, проявляючи турботу, піклування, відповідач ОСОБА_3 виконував належним чином свої батьківські обов'язки, відповідно до ст. 150 СК України, що не свідчить про наявність виняткових обставин.

Суд звертає увагу, що лікування в КУ «Обласний дошкільний психоневрологічний центр санаторного типа» ЗОЗ дитини відбулося з 02.09.2014 року по 31.10.2014 року, відповідач зареєструвався за адресою: м Запоріжжя, вул. Васильєва/ Калініна, буд. 22/52 тільки 21.01.2015 року, а дитину зареєстрував за цією адресою 26.01.2015 року, тобто вже після звернення позивачки з позовом до суду (25.07.2014 року).

Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Під час розгляду судом спорів щодо місця проживання дитини, відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України обов'язковою є участь і органів опіки і піклування, який також подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті дослідження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших доказів, що стосуються справи.

Відповідно до ч.6 ст.19 Сімейного кодексу України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд не погоджується з висновком органу опіки і піклування щодо доцільності проживання дитини з батьком та критично його оцінює, вважає таким, що прийнято без врахування інтересів дитини та складений без урахування пояснення практикуючого психолога школи, психолого-педагогічної характеристики учня підготовчого класу ОСОБА_5 від 12.05.2017 року та висновку судово-психологічної експертизи дитини № 195 від 30.03.2017 року, визначення місця проживання дитини з батьком буде суперечить інтересам дитини.

При вирішені спору, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків до дитини, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини та стан її здоров'я.

Суд також звертає увагу на особистість у розвитку дитини, його емоційний стан, проживаючи з батьком дитина позбавлена тактильного контакту з ним, має суб'єктивне відчуття відстороненості у родині батька, тобто дитина в малолітньому віці не має відчуття родини. Суд вважає, що між батьками дитини склалися складні, неприязні відносини, заручником яких стала їх малолітня дитини, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що позивачка умисно неналежним чином виконувала свої обов'язки матері по відношенню до малолітньої дитини, оскільки із-за небажання відповідача віддати дитину матері, не надання їй документів на дитину та своєї згоди на зустрічі з дитиною, позивачка була фактично позбавлена можливості у повній мірі займатися вихованням та лікуванням дитини. Після того, як відповідач забрав сина до себе у серпні 2014 року позивачка відразу звернулась до правоохоронних органів та до суду з вказаним позовом, виборюючи свої права на повернення сина та визначення його місця проживання разом з нею. Та обставина, що дитина являється малолітньою, досягла тільки семирічного віку, являється інвалідом з дитинства, свідчить про те, що дитина потребує саме материнської турботи та любові, якої вона фактично позбавлена.

Таким чином, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, беручи до уваги вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення та відсутність виняткових обставин, які б давали підстави дійти висновку про можливість розлучення дитини з матір'ю, врахувавши при цьому принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (дана правова позиція міститься в Постанові Верховного суду від 14 грудня 2016 року, справа № 6-2445 цс16), суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження виключних обставин, за яких місце проживання дитини не можна визначити з матір'ю ОСОБА_4, тому вирішує про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем фактичного проживання матері, а саме за адресою: АДРЕСА_1.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, із висновками якого погоджується суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку відповідно до ст. ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, правильно виходив із доведеності та обґрунтованості первісних позовних вимог і безпідставності вимог ОСОБА_3

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Рішення судової колегії може бути оскаржене безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: