АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

28 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В., Стрижеуса А.М.

при секретарі: БулахА.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2

на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 10 квітня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 10.04.2017 року у задоволені данного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі поданій ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі,а саме стягненні з відповідача на користь позивача 30 000 грн. у відшкодування моральної шкоди та судових витрат. Посилається на незаконність, необгрунтованість та необ'єктивність судового рішення, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Вважає, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та не сприяв позивачеві у здобутті доказів по справі.

До суду апеляційної інстанції сторони не з'явилися, повідомлені належним чином про що свідчать розписка представника позивача та зворотне поштове відправлення від відповідача, долучені до справи ( а.с.78,80).

Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд справи за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Звертаючись з даним позовом ОСОБА_2 зазначав, що він перебував в трудових відносинах з ТОВ «Саєр Україна плюс», неофіційне керівництво яким здійснює відповідач. Після подання ним заяви про звільнення з роботи, відповідач звернувся із заявою до Голосіївського УП ГУНП з повідомленням про начебто вчинену позивачем крадіжку в розмірі 55 606 грн., з приводу якої позивач був опитаний. У порушенні кримінальної справи за заявою відповідача було відмовлено, однак він продовжує розповсюджувати неправдиві відомості щодо недоброчесності позивача, чим спричиняє йому моральну шкоду,яку позивач оцінює в 30 000 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з недоведеності: факту заподіяння позивачеві моральної шкоди з вини відповідача, неправомірності дій відповідача та розміру моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обв'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Статтями 10, 60, 61 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди » ( далі - Постанова ) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач стверджує, що безпідставною скаргою відповідача у правоохоронні органи йому завдано моральних страждань.

Судом встановлено, що відповідач звертався в правоохоронні органи з метою перевірки службової діяльності позивача.

Проте, за результатами його звернення даних які би вказували на ознаки кримінального правопорушення виявлено не було, а викладені факти свідчать про наявність між сторонами цивільно-правових відносин.

Отже, до адміністративної чи кримінальної відповідальності позивач за заявою відповідача не притягувався і після звільнення з роботи у ТОВ «Саєр Україна плюс» він працевлаштувався на іншу роботу.

Звернення особи до правоохоронного чи державного органу, організації, наділених відповідно до закону владними повноваженнями, із заявою про неправомірні дії іншої особи, якщо цей орган чи організація наділені владними повноваженнями щодо поновлення законності у відповідних відносинах чи застосування передбачених законом санкцій до правопорушника не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Таке право особи гарантовано ст.40 Конституції України ( Рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 р №8-рп/2003 , постанова ПВСУ від 27.02.2009 р. №1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи (п.16).

Оскільки позивач не надав ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції доказів відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України на підтвердження того, що відповідачем заподіяно моральну шкоду та не довів наявність такої шкоди, вчинення відповідачем протиправних дій, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача та вину останнього в її заподіянні, тобто факт порушення прав позивача діями відповідача, суд першої інстанції підставно відмовив в задоволенні позову.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 10 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 761/35866/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 7591 /2017

Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.