Справа № 128/2023/17
РІШЕННЯ

Іменем України

02 жовтня 2017 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Бондаренко О.І.

секретаря судового засідання Нагірняк Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок, мотивуючи вимоги тим, що вони зареєстровані та проживають в будинку АДРЕСА_1. Станом на 15 квітня 1991 року двір, в якому розташований вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, відносився до категорії колгоспних. Членами колгоспного двору на ту дату значились: голова двору - ОСОБА_5, члени двору- ОСОБА_2 - дружина та дочка - ОСОБА_1. Таким чином, станом на 15 квітня 1991 року право власності на майно колгоспного двору, зокрема, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 набули: ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_1

05.08.1990 року позивач ОСОБА_1 вийшла заміж та змінила своє прізвище на «ОСОБА_1».

Згідно діючого на той час Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Згідно ч.1 ст.120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів.

Таким чином, частка кожного члена колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року складала 1/3.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5. Ще при житті, ОСОБА_5 10.01.1999 року склав заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповідав своїй дочці - позивачу ОСОБА_1.

28.07.2008 року ОСОБА_5 склав ще один заповіт, відповідно до якого заповідав належну йому земельну частку /пай/ сестрам позивача - відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в рівних частках.

Після смерті ОСОБА_5 спадкоємці звернулись до Вінницької районної державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини: позивач ОСОБА_1 з заявою про прийняття спадщини на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, а відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на спадкове майно, яке складається з земельної частки /паю/.

Мати сторін - ОСОБА_2 подала заяву в нотаріальну контору про відмову від спадщини., яка залишилась після смерті чоловіка.

Оскільки ОСОБА_5 в 1999 році заповідав позивачу ОСОБА_1 все своє майно, а в 2008 році її сестрам заповів земельну частку /пай/, позивач вважає, що має право на інше спадкове майно, яке залишилось після смерті батька, а саме: частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 позивач ОСОБА_1 прийняла відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не заявила про відмову від неї та відповідно до вимог ст.1269 ЦК України подала заяву про прийняття спадщини до Вінницької районної державної нотаріальної контори.

Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивач ОСОБА_1 не має можливості в зв'язку з тим, що відповідно до свідоцтва НОМЕР_1 про право особистої власності на будинковолодіння, яке складається з однієї основної будівлі і розташоване в АДРЕСА_1 - належить колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_5.

Державний нотаріус Вінницької районної державної нотаріальної контори постановою від 05.07.2017 року № 1321/02-31 відмовив позивачу в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та рекомендував звернутись до суду.

Оскільки ОСОБА_5 належала 1/3 частка майна колгоспного двору і він заповідав дане майно своїй дочці - позивачу ОСОБА_1, вона вважає, що має право на дане спадкове майно .

На даний час частки у праві власності на житловий будинок є слідуючими: ОСОБА_2 - 1/3 частка у праві власності, як члена колгоспного двору та ОСОБА_1 2/3 (1/3 частка у праві власності, як члена колгоспного двору + 1/3 частка у праві власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_5.) Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

За наведених обставин, позивачі змушені звернутися до суду з даним позовом, в якому просять ухвалити рішення, яким: визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1: за ОСОБА_2 на 1/3 частку у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, як члена колгоспного двору; за ОСОБА_1 на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1:1/3 частку у праві власності на житловий будинок, як члена колгоспного двору та 1/3 частку у праві власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (до складу будинковолодіння входять: житловий будинок «А», прибудова «а», ганок, прибудова а - 1, ганок, сарай «Б», погріб «П/Г», убиральня «Д», огорожа №4, ворота №5, хвіртка №6, криниця №7).

Всудове засідання позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представник - адвокат Байдак В.П. не з`явилися, надали суду заяви, в яких просять справу розглянути в їх відсутність, позов підтримують, змін та доповнень не маю, просять його задоволити.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та представник Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви, в яких просять справу розглянути в їх відсутність, позов визнають та не заперечують щодо його задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Позивачі по справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстровані та проживають в будинку АДРЕСА_1, що підтверджується відмітками про реєстрацію місця проживання (а.с. 10, 13).

Станом на 15 квітня 1991 року двір, в якому розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 відносився до категорії колгоспних, що підтверджується виписками із погосподарських книг на дане господарство та свідоцтвом про право власності на будинок (а.с. 18, 22 - 30). Членами колгоспного двору на вказану дату, згідно погосподарської книги за 1985-1995 роки, значились: голова двору - ОСОБА_5, члени двору- ОСОБА_2- дружина та дочка - ОСОБА_1.

Таким чином, станом на 15 квітня 1991 року право власності на майно колгоспного двору, зокрема, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 набули: ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_1

05.08.1990 року позивач ОСОБА_1 вийшла заміж та змінила своє прізвище на «ОСОБА_1» (а.с. 15).

Згідно діючого на той час Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Згідно ч.1 ст.120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів.

Таким чином, частка кожного члена колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року складала 1/3.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лаврівка, Вінницького району Вінницької області помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 21.11.2016 року (а.с. 14).

За життя, 10.01.1999 року, ОСОБА_5 склав заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповідав своїй дочці - ОСОБА_1 (а.с. 17).

28.07.2008 року ОСОБА_5 склав ще один заповіт, відповідно до якого заповідав належну йому земельну частку /пай/ ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в рівних частках, що підтверджується оглянутою в судовому засіданні копією спадкової справи, заведеної після його смерті.

Після смерті ОСОБА_5 сторони звернулись до Вінницької районної державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини: ОСОБА_1 з заявою про прийняття спадщини на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на спадкове майно, яке складається з земельної частки /паю/. ОСОБА_2 подала заяву в нотаріальну контору про відмову від спадщини., яка залишилась після смерті її чоловіка ОСОБА_5

Відповідно до ст.1254 ч.2 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, якій він суперечить

Оскільки, ОСОБА_5 в 1999 році заповідав ОСОБА_1 все своє майно, а в 2008 році її сестрам заповів земельну частку /пай/, ОСОБА_1 вважає, що я має право на інше спадкове майно, яке залишилось після смерті батька, а саме: частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_1 прийняла відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не заявила про відмову від неї та відповідно до вимог ст.1269 ЦК України, подала заяву про прийняття спадщини до Вінницької районної державної нотаріальної контори.

Отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивач не може в зв'язку з тим, що відповідно до свідоцтва НОМЕР_1 про право особистої власності на будинковолодіння, яке складається з однієї основної будівлі і розташоване в АДРЕСА_1, Вінницького району Вінницької області належить колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_5. Державний нотаріус Вінницької районної державної нотаріальної контори постановою від 05.07.2017 року № 1321/02-31 відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та рекомендував звернутись до суду (а.с. 31).

Оскільки моєму батькові ОСОБА_5 належала 1/3 частка майна колгоспного двору і він заповідав дане майно мені, його дочці, вважаю, що я маю право на дане спадкове майно .

На даний час частки спадкоємців у праві власності на житловий будинок є: ОСОБА_2 - 1/3 частка у праві власності, як члена колгоспного двору та ОСОБА_1 2/3 (1/3 частка у праві власності, як члена колгоспного двору + 1/3 частка у праві власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_5.).

Згідно ст.120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд, до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору ( в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Ч.1 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають ті особи, які визначені у заповіті.

Дані правовідносини також регулюються:

ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом;

ст. 1218 ч.1 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті;

ст. 1268 ч. 5 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За даних обставин суд приходить до висновку, що право позивачів на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 328, 1218, 1223, 1268, 1267 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 15, 59, 60, 174, 197, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, як за членом колгоспного двору, право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку «А», прибудови «а», ганку, прибудови а - 1, ганку, сараю «Б», погребу «П/Г», убиральні «Д», огорожі №4, воріт №5, хвіртки №6, криниці №7 та належав ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки (1/3 частка у праві власності на житловий будинок, як члена колгоспного двору та 1/3 частка у праві власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку «А», прибудови «а», ганку, прибудови а - 1, ганку, сараю «Б», погребу «П/Г», убиральні «Д», огорожі №4, воріт №5, хвіртки №6, криниці №7 та належав ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: