Справа № 303/1574/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 травня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1

суддів Кожух О.А., Собослой Г.Г.

при секретарі Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ПАТ «Універсал Банк» на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 28 травня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» (далі Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом та звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.09.2007 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №11/967К-07, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 21 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,45 % на рік. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем і ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, згідно якого остання надала в іпотеку нерухоме майно, яке розташоване за адресою с. Горонда, вул. Закарпатська (Комсомольська), 16, Мукачівського району. Однак, відповідач ОСОБА_2 всупереч Закону та умовам договору своїх зобовязань перед позивачем не виконує, внаслідок чого станом на 23.02.2015 року заборгованість складає 32 405,96 доларів США. У звязку з наведеним просив, стягнути з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість у розмірі 32 405,96 дол. США; звернути стягнення на предмет іпотеки, та судовий сбір сплачений позивачем.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 28 травня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість в розмірі 32 405 (тридцять дві тисячі чотириста пять) доларів 96 центів США. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням Банк подав на нього апеляційну скаргу, вякій просив скасувати зазначене рішення в частині відмови про звернення стягнення на предмет іпотеки, звернувши стягнення не предмет іпотеки та стягнути судові витрати, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 09 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції, в частині відмови в задоволенні позовних вимог, скасовано та в цій частині ухвалено нове про задоволення позовних вимог.Звернуто стягнення на предмет іпотеки, що складається з домоволодіння, житлового будинку позначеного на плані літерою «А», побудований з цегли, саману, а також належні до будинку наступні споруди та прибудови: літня кухня-літера «Б», сарай літера «В», вбиральня літера «Г», гараж літера «Д», сарай літера «Ж», колодязь літера «Н», споруди цифри «1-2», змощеннялітера «І», загальною площею 71,6 кв.м., житловою 43,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, с.Горонда, вул.Закарпатська (вул. Комсомольська) Б.16, належне іпотекодавцю/майновому поручителю ОСОБА_3, в межах суми заборгованості по Кредитному договору №11/967К-07 від 17.09.2007 року у розмірі 32 405,96 дол. США та вирішено питання про розподіл судових витрат.В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року рішення апеляційного суду Закарпатської області від 09 листопада 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, предметом розгляду в апеляційній інстанції є лише вимога апелянта про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки рішення суду першої інстанції фактично оскаржується лише в частині відмови позивачу у зверненні стягнення на предмет іпотеки, а відтак колегія суддів згідно приписів ст.303 ЦПК України, перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише в цій частині в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Матеріалами встановлено, що між Банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №11/967К-07, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 21 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,45 % на рік.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем і ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, згідно якого остання надала в іпотеку нерухоме майно, яке розташоване за адресою с. Горонда, вул. Закарпатська (Комсомольська), 16, Мукачівського району. За згодою сторін предмет іпотеки оцінено у сумі 133 700грн.

У звязку з неналежним виконанням зобовязань за вказаним кредитним договором станом на 23.02.2015 року заборгованість становить 32 405,96 доларів США, яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 15 773,30 доларів США, заборгованості по відсоткам в сумі 12 041,78 доларів США та пені у сумі 4 590,88 доларів США, що згідно з курсом НБУ становить 130 151,44 грн.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон України «Про іпотеку») передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Крім того, відповідно до п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на дані правовідносини поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі по тексту - Закон №1304-VII).

Однак колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки такий не відповідає обставинам справи та ґрунтується на неправильному розумінні норм матеріального права.

Згідно ч.1 Закону №1304-VII, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

В даному випадку суд першої інстанції вірно встановив той факт, що на дані правовідносини поширюється дія вказаного Закону, а відповідні доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню зважаючи на наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції по даній справі кредит отриманий ОСОБА_2 є споживчим та укладений в іноземній валюті; площа будинку, яка є предметом іпотеки менше 250кв.м. (71,6 кв.м.).

Після відкриття провадження по справі, судом в порядку ч.3 ст. 122 ЦПК України зроблено запити щодо місця реєстрації відповідачів.

Як вбачається з відповіді на ці запити Мукачівського МВ ГУ ДМС України в Закарпатській області іпотекодавець зареєстрована в будинку, який є предметом іпотеки (а.с.34 ).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, у відповідача ОСОБА_3 іншого нерухомого житлового майна, окрім того, яке є предметом іпотеки, не має.

Таким чином на дані правовідносини поширюються приписи Закону №1304-VII.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що наявність Закону №1304-VII не є підставою для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Відтак установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VII протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону № 1304-VII не підлягає виконанню.

Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України №6-57цс15 від 27.05.2015 року, що є обовязковою для всіх судів України (ч.2 ст. 214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України).

Зазначене свідчить про наявність підстав для задоволення позовної вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки з відстрочкою виконання рішення на період дії Закону №1304-VII в порядку ст. 217 ЦПК України. Початкову ціну предмета іпотеки слід встановити у розмірі погодженому сторонами в п.1.3 Договору іпотеки 133 700 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в період дії Закону № 1304-VII.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги становив 1827 грн., який, відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 88, 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 28 травня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки, що складається з домоволодіння, житлового будинку позначеного на плані літерою «А», побудований з цегли, саману, а також належні до будинку наступні споруди та прибудови: літня кухня-літера «Б», сарай літера «В», вбиральня літера «Г», гараж літера «Д», сарай літера «Ж», колодязь літера «Н», споруди цифри «1-2», змощення літера «І», загальною площею 71,6 кв.м., житловою 43,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, с. Горонда, вул.Закарпатська (вул. Комсомольська) Б.16, належне іпотекодавцю/майновому поручителю ОСОБА_3, в межах суми заборгованості по кредитному договору №11/967К-07 від 17.09.2007 року в межах суми заборгованості по кредитному договору №11/967К-07 від 17.09.2007 року у розмірі 32 405,96 дол. США., яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 15 773,30 доларів США, заборгованості по відсоткам в сумі 12 041,78 доларів США та пені у сумі 130 151,44 грн., шляхом продажу вказаного предмету іпотеки іпотекодержателем ПАТ «Універсал Банк» від свого імені будь - якій особі з укладенням договору купівлі - продажу за початковою ціною предмету іпотеки встановленому на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної субєктом оціночної діяльності-незалежним експертом, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, але в будь якому разі не менше за вартість визначену в договорі іпотеки в розмірі 133 700гривень.

Дане рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону № 1304-VII Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» судовий збір у розмірі по 913,50 грн. з кожного.

Рішеннянабирає законної сили з моменту його проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді