Провадження № 22ц/790/3637/17 Головуючий 1-ї інстанції Бондарєва І.В.
Справа № 645/6879/15-ц Доповідач Бровченко І.О.
Категорія договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Карімової Л.В., Хорошевського О.М.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості, вказуючи, що 14 травня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 007Ф-ІК-9, згідно з яким ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 25000 доларів США, з виплатою відсоткової ставки у розмірі 14,50% річних, зі строком повернення до 12 травня 2023 року.

У забезпечення виконання зобовязань позичальника того ж дня між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №004Ф-ІК-9/р від 14 травня 2008 року. Аналогічний договір поруки №004Ф-ІК-9/р1 від 14 травня 2008 року був так же укладений між банком та ОСОБА_1 Відповідно до умов зазначених договорів для забезпечення повного і своєчасного виконання ОСОБА_2 зобовязань перед позивачем по кредитному договору, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 прийняли на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 його зобовязань перед позивачем за кредитним договором №007Ф-ІК-9 від 14 травня 2008 року.

03 лютого 2009 року було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, якою п.8.2 кредитного договору був викладений в іншій редакції.

21 грудня 2009 року між відповідачем та позивачем укладено договір про внесення змін №1 до кредитного договору, яким деякі пункти договору були викладені в новій редакції.

Позивач свої зобовязання відповідно до умов кредитного договору виконав належним чином та у повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки №TR.11840.1.

Починаючи з лютого 2015 року відповідач ОСОБА_2 не виконує належним чином свої зобовязання по поверненню кредитних коштів та відсотків за їх користування.

Станом на 13 липня 2015 року розмір заборгованості за Кредитним договором, відповідно до офіційного курсу НБУ на день розрахунку, складає 368811 грн. 55 коп., яку позивач просить стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 солідарному порядку.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2017 року позов ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 368811 грн. 55 коп., яка складається із строкової заборгованості за кредитом у розмірі 325833 грн. 45 коп., простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 10635 грн. 85 коп., 3% річних від простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 121 грн. 09 коп., заборгованості по процентам, нарахованим за період з 28 червня 2015 року по 13 липня 2015 року, у розмірі 2155 грн. 49 коп., простроченої заборгованості по процентам у розмірі 24658 грн. 45 коп., 3% річних, нарахованих на прострочену заборгованість по процентам, у розмірі 304 грн. 17 коп., та пені у розмірі 5103 грн. 06 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 368811 грн. 55 коп., яка складається із строкової заборгованості за кредитом у розмірі 325833 грн. 45 коп., простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 10635 грн. 85 коп., 3% річних від простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 121 грн. 09 грн., заборгованості по процентам, нарахованим за період з 28 червня 2015 року по 13 липня 2015 року, у розмірі 2155 грн. 49 коп., простроченої заборгованості по процентам у розмірі 24658 грн. 45 коп., 3% річних, нарахованих на прострочену заборгованість по процентам, у розмірі 304 грн. 17 коп., та пені у розмірі 5103 грн. 06 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволені позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 1050, ч.2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення позичальником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 14 травня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 007Ф-ІК-9, згідно з яким ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 25000 доларів США, з виплатою відсоткової ставки у розмірі 14,50% річних, зі строком повернення до 12 травня 2023 року

Вказана обставина підтверджується копією вказаного договору, долученого до справи (а.с.8) та його оригіналом, який був наданий суду для огляду.

В якості забезпечення виконання позичальником основного зобовязання за кредитним договором № 007Ф-ІК-9 від 14 травня 2008 року, того ж дня між кредитором, позичальником та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були укладені договори поруки № №004Ф-ІК-9/р, №004Ф-ІК-9/р1 від 14 травня 2008 року(а.с.24, 26).

Крім того, 14 травня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_3 як іпотекодавець передала банку як іпотекодержателю іпотеку належну їй квартиру №36 в буд.№3/1 по бульвару Юрєва в м.Харкові, для забезпечення виконання зобовязань позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором (а.с.136).

Банк свої зобовязання за кредитним договором перед позичальником виконав, надавши відповідачу ОСОБА_2 кредит у розмірі 25000 доларів США, що становило еквівалент 126250 грн., і вказана обставина підтверджується заявою на видачу готівки від 14 травня 2008 року (а.с.17).

Згідно умов кредитного договору, відповідач зобовязався своєчасно погашати суму Кредиту та сплачувати відсотки за користування Кредитом в порядку і строки, визначені в умовах кредитного договору.

Згідно п.8.1 Кредитного договору, у разі прострочення позичальником зобовязань з погашення Кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно умов Договору, Позичальник зобовязаний сплатити на користь банка пеню за кожний день прострочення у розмірі 0,1% від суми прострочених зобовязань за кожний день прострочки.

Згідно п. 4.4 кредитного договору позичальник зобовязаний повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, незалежно від настання строку виконання зобовязань у випадку порушення позичальником своїх зобовязань за кредитним договором в т.ч. несплати процентів за користування кредитом (в т.ч. неналежної сплати процентів).

Згідно з п.6.3 Кредитного договору, банк може реалізовувати своє право на дострокове отримання всієї суми наданого позичальнику кредиту, а також нарахованих процентів, можливих штрафних санкції та інших платежів.

Додатковою угодою №1 до кредитного договору, укладеною 03 лютого 2009 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2, змінено редакцію п.8.2 кредитного договору, а саме узгоджено, що погашення кредиту здійснюється щомісячно ануїтетними платежами в розмірі 342 долари США, починаючи з червня 2008 р. (а.с.12).

21 грудня 2009 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін №1 до кредитного договору, яким кредитний договір доповнено п.2.6 про спосіб погашення кредиту та процентів, п.2.7 про відкриття позичальник поточного рахунку для списання платежу по кредиту, крім того, замінені редакція розділів 7 та 8 кредитного договору (а.с.13).

На час розгляду справи ані позичальник - відповідач ОСОБА_2, ані поручителі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не виконують умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користуванням кредитними коштами відсотків у встановленні Кредитним договором терміни.

Згідно розрахунку позивача, за період з 20 січня 2009 року по 13 липня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 368811 грн. 55 коп., відповідно до офіційного курсу НБУ, яка складається із строкової заборгованості за кредитом у розмірі 32833 грн. 45 коп., простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 10635 грн. 85 коп., 3% річних від простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 121 грн. 09 коп., заборгованості по процентам, нарахованим за період з 28 червня 2015 року по 13 липня 2015 року, у розмірі 2155 грн. 49 коп., простроченої заборгованості по процентам у розмірі 24658 грн. 45 коп., 3% річних, нарахованих на прострочену заборгованість по процентам, у розмірі 304 грн. 17 коп., та пені у розмірі 5103 грн. 06 коп.

Доказів які спростовують розрахунок заборгованості відповідачами надано не було, клопотання щодо забезпечення доказів не заявлялось.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до укладеного договору поруки № №004Ф-ІК-9/р від 14 травня 2008 року, поручитель ОСОБА_3 зобовязалась відповідати перед банком за неналежне виконання позичальником ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань.

Також, відповідно до укладеного договору поруки № 004Ф-ІК-9/р1 від 14 травня 2008 року, поручитель ОСОБА_1 зобовязався відповідати перед банком за неналежне виконання позичальником ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань.

Згідно з п.1 вказаних договорів поруки, обидва поручителі поручилися перед банком за виконання позичальником зобовязань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкції та збитків, розмір, термін та умови повернення сплати яких встановлюється кредитним договором.

Згідно з п.4 договору поруки, поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлені і абсолютне право банка вимагати виконання зобовязань, вказаних у п.1 цього договору, повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окрема.

Відповідно до п.п.5,6 договорів поруки, поручитель відповідає перед банком за виконання зобовязань у повному обємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачі неналежним чином виконують умови кредитного договору та договорів поруки, на вимоги банку в установлений строк борг не погасили, що є підставою для дострокового повернення кредиту.

Такі висновки рішення суду підтверджені дослідженими з додержанням вимог цивільно-процесуального закону доказами, яким судом дана належна оцінка у сукупності з обставинами справи.

Доводи апеляційної скарги, що додатковими угодами було внесено зміни, що збільшують розмір відповідальності за кредитним договором, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Підставою для припинення поруки в порядку ч. 1 ст. 559 ЦК є сукупність двох умов - внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін (постанова Верховного Суду України від з лютого 2014р. у справі № 6-160цс15).

Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

На зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається, і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК (Постанова Верховного Суду України від 5 лютого 2014 р. у справі № 6- 160цс13).

При вирішенні справ цієї категорії судам рекомендується керуватися позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові у справі № 6- 20цс11 від 21 травня 2012 p., згідно з якою збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Подібна позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 21 травня 2012p. у справі № 6-18цс11; 18 червня 2012р. у справі № 6-73цс12.

Також у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 р. у справі № 6-69цс11 зазначено, що збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в сторону збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним.

Тобто змінами основного зобов'язання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови і обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища.

Особливістю припинення поруки з підстав зміни зобов'язання без згоди поручителя є те, що поручитель у разі зміни зобов'язання без його згоди не лише не відповідає за повернення боржником збільшеної суми боргу, а й з моменту такого збільшення його обов'язок за договором поруки повністю припиняється - перестає існувати.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.3 ЦК України свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

За правилами ст.6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилом ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 договору поруки поручитель поручається перед банком за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредиту, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюється кредитним договором № 007Ф-ІК-9 від 14 травня 2008 року та будь-якими додатковими угодами до нього (в тому числі, що збільшують основне зобовязання), надалі все разом - кредитний договір.

Отже, зазначена умова договору поруки є результатом домовленості між сторонами, які вільні у визначенні зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. Згідно з умовами договору поруки ОСОБА_1 відповідає перед позивачем також у випадку збільшення розміру кредитного зобов'язання і при цьому його попередня згода не потрібна.

Таким чином, оскільки в договорі поруки передбачена, зокрема, можливість зміни умов за основним зобов'язанням без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості між сторонами (банком і поручителем), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Подібна позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 17 січня 2011 року у справі № 3-62г10/11/15.

Отже, порука ОСОБА_1 не припинилася.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, наведених на її обґрунтування, процесуальне рішення суду, прийняте по суті розглянутого ним питання не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного його вирішення.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -