Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.05.2017 Справа №607/11801/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Буцик О.П.

позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Тернопільська міська рада про виселення особи без надання іншого жилого приміщення ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа Тернопільська міська рада, у якому просить виселити, без надання іншого жилого приміщення, ОСОБА_3, 03.10.1965 р. н., з кімнати №411 по вул. Київська, 6 в м. Тернополі.

В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що 16.08.2011 року ПАТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» надав їй ордер на право зайняття з сімєю в складі 4-х чоловік жилої площі в гуртожитку по вул. Київська, 6, кім.411. Разом із нею у зазначеному житлі зареєстровані та проживають: колишній чоловік - ОСОБА_3, доньки ОСОБА_4, ОСОБА_5 та онук ОСОБА_6 Проживання разом з відповідачем стало не можливим, оскільки ОСОБА_3 ніде не працює, зловживає спиртними напоями, систематично влаштовує сварки та бійки, погрожує фізичною розправою. 12 квітня 2016 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення, яким офіційно попереджено ОСОБА_3, що у випадку порушення правил співжиття, він може бути виселений із займаного ним приміщення без надання іншого житла. Однак, після ухвалення даного судового рішення, відповідач став агресивним, вчиняє насильство в сімї, з приводу чого вона неодноразово зверталася у правоохоронні органи. 08 жовтня 2016 року ОСОБА_3 завдав їй тілесних ушкоджень, з приводу чого 10 лютого 2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено вирок, яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 1 190 грн. Крім того, відповідач не бере участі в ремонті кімнати, оплаті комунальних послуг, що зумовлює для неї додаткові матеріальні затрати.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просить суд їх задовольнити. Крім цього, зазначила, що на даний час відповідач із жовтня 2016 року не проживає у спірній кімнаті, а лише час від часу приходить для того, щоб забрати свої речі.

Відповідач ОСОБА_3 в повторно в судове засідання не зявився з невідомої суду на те причини, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, що підтверджується документально.

Відповідно до ч.3 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.

Представник третьої особи Тернопільської міської ради в судовому засіданні зазначив, що зазначений гуртожиток у 2011 році передано у комунальну власність та оформлено право власності на зазначений об»єкт нерухомості за Тернопільською міською радою. Також зазначив, що він не підтримує позову ОСОБА_1та вважає, що у його задоволенні слід відмовити, оскільки позивачем не подано доказів, які б підтверджували застосування до відповідача заходів громадського впливу, офіційні попередження його про недопустимість порушення останнім правил співжиття.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано (Свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-ИД №002223, видане Відділом РАГСу виконкому Тернопільської міської ради).

16 серпня 2011 року ПАТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» надав ОСОБА_1 ордер на право зайняття з сімєю в складі 4-х чоловік жилої площі в гуртожитку по вул. Київська, 6, кім.411.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №2142 від 14 грудня 2011 року, затверджено акт приймання-передачі гуртожитку за адресою вул. Київська, 6 в м. Тернополі у комунальну власність, оформлено право власності за Тернопільською міською радою та передано на баланс, управління та утримання Приватному підприємству «Люкс».

Згідно довідки ПП «Люкс», у сімейному гуртожитку за адресою: м. Тернопіль вул. Київська, 6/411 зареєстровані та проживають: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

12 квітня 2016 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення та попереджено ОСОБА_3, що у випадку порушення правил співжиття, він може бути виселений із займаного ним приміщення без надання іншого житла.

Як вбачається із вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України (з приводу нанесення тілесних ушкоджень колишній дружині ОСОБА_1, що мало місце 08.10.2016 р.) та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 1 190 грн.

ОСОБА_3 притягувався до адміністративної відповідальності Тернопільським міськрайонним судом за ст.173-2 КУпАП, з приводу вчинення насильства в сімї відповідно до постанов від 27.09.2016 року .

Згідно із ч.3 ст.47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.4 ст.311 ЦК України,фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст. 109 ЖК України, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Згідно ч.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Право вимагати у судовому порядку виселення членів сімї, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

Таким чином, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Як роз»яснив у пункті 17 своєї постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року, під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Судом встановлено, що під час спільного проживання позивача та відповідача, між ними постійно виникали сварки на побутовому ґрунті у звязку, з чим відповідач притягувався до адміністративної відповідальності, що підтверджується відповідними постановами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 вересня 2016 року.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зазначили, що відповідач зловживає алкогольними напоями, конфліктує з позивачкою.

Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сім»ї на підставі ст.116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення, в відповідно до ст.59 ЦПК України про допустимість доказів, факт застосування заходів запобігання та громадського спливу має підтверджуватись письмовими доказами.

Позивачем не надано суду доказів, у тому числі письмових, про те, що до відповідача застосовувались заходи запобігання чи громадського впливу. Крім цього, суд зазначає, що такі заходи мають носити системний характер, під час повторного порушення ним правил співжиття, а не одноразовий.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215, 256 ЦПК України, ст.ст.116, 157 ЖК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Тернопільська міська рада про виселення особи без надання іншого жилого приміщення відмовити.

Рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_9