У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

за участі: сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду від 30 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сарненського районного суду від 30 січня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2, Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області про визнання заповіту недійсним.

У поданій на рішення апеляційній скарзі позивач, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, покликалась на порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначала про невідповідність оскаржуваного рішення вимогам ст. 213 ЦПК щодо його законності та обґрунтованості. Вважала хибною підставу для відмови у задоволенні позову, оскільки безпідставними є твердження про ненадання будь-яких документальних доказів, що її матір не мала можливості самостійно підписати заповіт за станом здоровя. Про захворювання матері ствердив сам відповідач, однак зазначив, що на момент складання заповіту матір мала задовільний стан здоровя і повністю розуміла значення своїх дій та могла ними керувати, що не є підставою для визнання заповіту недійсним.

На її думку, суд ухвалив рішення на основі оціночних суджень відповідача про стан здоровя спадкодавця, залишивши без уваги її доводи про тривалість захворювання матері, неможливість самостійно прибути до селищної ради для посвідчення заповіту. Не було враховано також показань свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 щодо обставин справи.

З цих підстав просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції правильно виходив з недоведеності позивачем своїх вимог про недійсність оспорюваного заповіту, оскільки належних і допустимих доказів про це суду не надала.

Судом правильно встановлено, що 3 червня 2014 року померла ОСОБА_5 (а.с. 8). Вона на праві власності мала житловий будинок № 14 по вул. Жовтневій смт. Клесів Сарненського району Рівненської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїм спадкодавцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Із матеріалів спадкової справи № 239/2014 від 21 червня 2014 року вбачається, що 21 грудня 2004 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким належний їй на праві власності житловий будинок № 14 по вулиці Жовтневій в смт. Клесів Сарненського району Рівненської області заповіла своєму сину ОСОБА_2. Зазначений заповіт посвідчений в.о. секретаря Клесівської селищної ради ОСОБА_6

Вважаючи, що оспорюваний заповіт є недійсним в силу тих обставин, що спадкодавець хворіла на хворобу, яка унеможливлювала можливість підписувати будь-які документи, а також , що вона не їздила до виконкому з метою скласти заповіт, позивач у листопаді 2-16 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 і Клесівської селищної ради.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є недійсним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на те посадовою особою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Колегією суддів у ході розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 було перевірено повноваження в.о. секретаря виконкому селищної ради ОСОБА_6 посвідчувати заповіти. Так, до письмової відповіді Клесівської селищної ради від 04.04.2017 року №02/16-533 додано копію розпорядження Клесівського селищного голови від 2 січня 2004 року, яким обовязки по вчиненню нотаріальних дій покладено на секретаря виконкому ОСОБА_7 У разі відсутності останньої (хвороба, відрядження, відпустка) вчинення нотаріальних дій покладалося на спеціаліста по обліку селищної ради ОСОБА_6

Позивачем в засіданні суду першої інстанції або апеляційного суду не заявлялося клопотання про призначення відповідної судової експертизи (почеркознавчої, амбулаторної психолого-психіатричної тощо), а також про здобуття інших доказів, що могли би підтвердити обставини, на які покликається ОСОБА_1 як на обґрунтування своїх вимог.

Між тим, про її процесуальні права забезпечити відповідні докази за сприяння суду позивачу розяснювалося відповідно до ч. 4 ст. 10, ст. 133 ЦПК України.

Статтями 10, 11 і 60 ЦПК України передбачено принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі ті щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Більше того, позивач в апеляційній скарзі сама зазначила про відсутність у неї доказів щодо хвороби спадкодавця, яка унеможливила б вчинення останньою оспорюваного заповіту.

Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування показань свідків, допитаних у судовому засіданні, то вони на увагу колегії суддів не заслуговують, оскільки суперечать правилам ст. 59 ЦПК України.

Так, згідно з цією нормою закону обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки спірні правовідносини виникли з приводу вчинення заповіту, тому самі по собі свідчення ОСОБА_3 і ОСОБА_4 без інших доказів, які в сукупності могли би стверджувати на її користь, не можуть братися апеляційним судом до уваги як недопустимі.

Твердження автора скарги про порушення судом норм процесуального права також є неприйнятними для колегії суддів.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Натомість будь-яких фактів, які були би мотивом для ухвалення хибного рішення, ОСОБА_1 не навела, а апеляційним судом не було здобуто.

Не можна погодитися через їх необґрунтованість і з іншими доводами апеляційної скарги про помилковість висновків суду та незастосування норм матеріального права, які підлягали застосуванню.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи ОСОБА_1 про необхідність та вимушеність захисту її прав, порушуючи тим самим права відповідача, є недопустимими для апеляційного суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Сарненського районного суду від 30 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: