Головуючий суду 1 інстанції - Калмикова Ю.О.
Доповідач - Коротенко Є.В.
Справа № 415/5304/16-ц
Провадження № 22ц/782/374/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді Коротенка Є.В.,

суддів: Яреська А.В., Лозко Ю.П.

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м.Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють через представника ОСОБА_4, на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 28 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Лисичанської міської ради Луганської області про визнання права власності на самовільно збудоване нерухоме майно за власниками земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 28.04.2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Лисичанської міської ради Луганської області про визнання права власності на самовільно збудоване нерухоме майно за власниками земельної ділянки було відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_4, який діє за довіреністю від імені ОСОБА_2, ОСОБА_3, звернувся до суду із апеляційною скаргою на нього, вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване ним рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Лисичанської міської ради Луганської області задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє за довіреністю від імені ОСОБА_2, ОСОБА_3, такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення ч.1 ст.303 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.212, 213 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 21.04.2004 року ОСОБА_2 на підставі рішення сесії Лисичанської міської ради № 491 від 24.12.2003 року став власником земельної ділянки площею 0,0595 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення земельної ділянки - експлуатації автомайстерні (а.с.13).

Згідно з договором купівлі-продажу від 06.09.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Кравченко В.О., ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купив ? частину земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1, площею 0,0595 га, кадастровий номер якої НОМЕР_2, яка надана для експлуатації автомайстерні (а.с.12).

Отже, позивачі є співвласниками земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням засідання 4-ї (чергової) сесії Лисичанської міської ради від 24.12.2015 року вулиця Свердлова була перейменована на вул. ім. В. Сосюри.

Відповідно до ст. 90 Земельного кодексу Українита та ч.1 ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Судом встановлено, що на вказаній земельній ділянці позивачами за власний рахунок в рівних частках були побудовані будівлі та споруди автомайстерні, а саме: гараж «М» загальною площею 132,00 м.кв., з оглядовою ямою «Гл», будівля автомайстерні «Р», «Т» загальною площею 69,70 м. кв., сарай «Л», навіс «С», навіс «Н», за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно із ч.1,2 ст. 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває прав власності на нього.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ст.10 вказаного Закону Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури. Державний контроль та нагляд у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснює Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи (далі - інспекції державного архітектурно-будівельного контролю).

За приписами ч. 1 ст. 23 Закону України "Про планування і забудову територій"будівництво об'єктів містобудування здійснюється згідно з законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними і місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією.

Згідно з ч.ч.1-6 ст.24 Закону України "Про планування і забудову територій" фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міської державної адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об'єкта містобудування (далі - дозвіл на будівництво).

Статтею 10 Закону України "Про архітектурну діяльність" визначено, що для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а такою з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури. Державний контроль та нагляд у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснює Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи.

Згідно із п.2-4 ст.4 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України Державна архітектурно-будівельна інспекція приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти (видає відповідні сертифікати, реєструє декларації про готовність об'єкта до експлуатації та повертає такі декларації); реєструє повідомлення та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення та декларації про початок виконання будівельних робіт та у визначених законодавством випадках повертає такі декларації; у визначених законодавством випадках надає дозволи на виконання будівельних робіт, відмовляє у видачі таких дозволів, анулює дозволи на виконання будівельних робіт.

Тобто, діючим законодавством визначений певний порядок здійснення будівельних робіт з будівництва новоствореного нерухомого майна, порядок отримання дозвільної документації, перевірку об'єктів встановленим нормам і правилам, отримання правовстановлюючого документу і державної реєстрації права власності на новостворене нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовникмає право виконувати будівельні роботи після: 1) подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України; 2) реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I - III категорій складності;

Положеннями ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 3 вищевказаногопорядку визначено, що прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до I-III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Відповідно до частин другої та третьої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Судом встановлено, що позивачі не звертались до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Луганській області, а також до будь-якого іншого компетентного державного органу з питань отримання/реєстрації документу, що надає право виконувати будівельні роботи на приналежній їм земельній ділянці, а також щодо прийняття забудови до експлуатації.

Також суду не надано підтвердження наявності будь-якої належним чином затвердженої проектної документації щодо проведення будівельних робіт.

Разом із тим, Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243 та він передбачає, що прийняття в експлуатацію закінчених об'єктів полягає у підтверджені державними приймальними комісіями готовності об'єкта до експлуатації за його цільовим призначенням відповідно до будівельних норм та правил. Отже, саме із цього моменту новостворене майно з категорії побудови переходить до категорії майна як об'єкта цивільного права.

При цьому відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно роз'яснень, які містяться у п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Таким чином, наявність однієї з умов, визначених у статті 376 ЦК України, є підставою для ствердження, що житловий будинок, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що з позовом про визнання права власності на самовільно збудоване нерухоме майно ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до Лисичанської міської ради Луганської області. Відповідач, при цьому, позовні вимоги позивачів визнав як в суді першої інстанції (а.с.32), так і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Визнання в судовому порядку права власності на новостворене майно за позовом, заявленим до особи, яка не оспорює таке право власності, суперечить вимогам статей 15, 331 ЦК України, оскільки вимоги про визнання права власності на об'єкт нерухомості мають заявлятися виключно до особи, яка оспорює чи не визнає таке право.

Саме така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 року у цивільній справі № 6-641цс15, яка, у відповідності до положень ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

При таких обставинах, на думку колегії суддів Апеляційного суду Луганської області, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, будь-яких належних доказів на підтвердження своїх доводів апелянт суду не надав, тому судом першої інстанції постановлене правильне по суті і справедливе рішення.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст.304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 314-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють через представника ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 28 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, однак її може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: