Справа № 382/534/16-ц Головуючий у І інстанції Бурзель Ю. В.
Провадження № 22-ц/780/1085/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 10.05.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

10 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Данілова О.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря: Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 13 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, ВДВС Києво-Святошинського РУЮ, про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом. Зазначав, що він на підставі рішення суду сплачував аліменти на утримання доньки до досягнення нею 23 років на користь ОСОБА_2

Посилаючись на те, що 30 червня 2015 року донька закінчила ВУЗ, отримала диплом, про що йому ніхто не повідомив, однак з 01 липня 2015 року по 23 лютого 2016 року з нього стягувались аліменти, крім того, внаслідок помилки державного виконавця з нього також були стягнуті зайві кошти в рахунок аліментів, просив на підставі ст. ст. 1212, 1215 ЦК України стягнути з ОСОБА_2 14641 грн. 66 коп. безпідставно отриманих коштів.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 13 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 14641 (чотирнадцять тисяч шістсот сорок одна) грн. 66 (шістдесят шість) коп. безпідставно отриманих коштів та 551 грн. 20 коп. судового збору.

Не погоджуючись із висновком суду апелянт подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального і процесуального права, не повне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до невірного вирішення спору.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки ОСОБА_2 або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції було встановлено, що рішенням Яготинського районного суду Київської області від 16 січня 2012 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 23 листопада 2011 року і до досягнення 23 років (а.с. 6).

Виконання вказаного рішення проводилось ВДВС Яготинського РУЮ.

Встановлено з розрахунку заборгованості боржника по аліментах, здійсненого Яготинським ВДВС, станом на 01 вересня 2013 року заборгованість ОСОБА_3 по аліментам склала 4241 грн. 66 коп. (така заборгованість розрахована за період з січня 2013 року по серпень 2013 року) (а.с. 12 зворот).

Постановою головного державного виконавця ВДВС Яготинського РУЮ від 18 вересня 2013 року виконавче провадження закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», у звязку із тим, що державним виконавцем встановлена та обставина, що боржник працює у ПАТ «Київобленерго» у м. Вишневе, що територіально підпорядковано ВДВС Києво-Святошинського РУЮ.

Постановою державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ від 02 жовтня 2013 року відкрито виконавче провадження.

Постановою державного виконавця від 11 березня 2015 року звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_3 шляхом щомісячного утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати ОСОБА_3 після відрахування податків до виплати боргу (борг станом на 01 вересня 2013 року становить 4241 грн. 66 коп.), а також поточні аліменти в розмірі 400 грн. щомісячно (а.с. 15).

У звязку із чим бухгалтерією ПАТ «Київобленерго» відраховувались із заробітної плати ОСОБА_3 суми в рахунок погашення заборгованості по аліментам та суми в рахунок поточних аліментів.

Разом із тим як вбачається з виписки з рахунків в національній валюті у період з січня 2013 року по серпень 2013 року ОСОБА_3 самостійно сплачувались аліменти у визначеній рішенням суду сумі (а.с. 17 зворот).

02 червня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до ВДВС Києво-Святошинського РУЮ із заявою, у якій просив перерахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та врахувати, що дитина, на утримання якої він сплачує аліменти, закінчила 31 травня 2015 року навчання.

03 червня 2015 року ВДВС Києво-Святошинського РУЮ до ПАТ «Київобленерго» направлено лист, згідно якого постанову про звернення стягнення на заробітну плату від 11 березня 2015 року залишено без виконання (а.с. 16).

Постановою ВДВС Києво-Святошинського РУЮ від 03 червня 2015 року звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_3 шляхом щомісячного утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить ОСОБА_3 після відрахування податків до виплати боржнику в розмірі 400 грн. щомісячно (а.с. 16 зворот).

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 20 жовтня 2015 року припинено стягнення аліментів із ОСОБА_3 на підставі рішення Яготинського районного суду Київської області від 16 січня 2012 року та відкликано виконавчий лист. Рішення вступило в законну силу 30 жовтня 2015 року та не оскаржувалось (а.с. 7).

ОСОБА_2 того, ОСОБА_3 оскаржив дії державного виконавця і його скарга була частково задоволена ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 30 березня 2016 року (а.с. 8-10).

Постановою державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ від 25 лютого 2016 року виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів закінчено (а.с. 13 зворот).

Так, колегією суддів було встановлено, що суд першої інстанції вирішуючи спір про стягнення безпідставно отриманих аліментів, виходив з того, що набувач аліментів ОСОБА_2 діяла недобросовісно, оскільки, знаючи розмір аліментів, який підлягав стягненню на її користь, та отримуючи більші за розміром суми, не повідомила про це державного виконавця, як і не повідомила державного виконавця про те, що повнолітня донька, на утримання якої стягувались аліменти, припинила навчання.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно до Ст. ст. 1167, 1173, 1174 ЦК України передбачено, що шкода, заподіяна незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органа місцевого самоврядування фізичним чи юридичним особам, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави, незалежно від його вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

ОСОБА_2 того, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», пункт 7.5.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року № 856/ 4158, визначено, що державний виконавець у разі надходження виконавчого документа повинен підрахувати розмір заборгованості з аліментів і повідомити про нього стягувача і боржника.

Натомість, державний виконавець, отримавши виконавчий лист на виконання не підрахував та не перевірив розмір заборгованості по аліментах.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов*язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних осіб.

Отже враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не виконав вимоги процесуального права, не уточнив позовні вимоги та підстави заявленого позову, не врахував, що позивач просив стягнути з відповідача безпідставно отриманих грошових коштів, завданими неправомірними діями державного виконавця, а відтак не встановив характер спірних правовідносин та не визначився із нормами матеріального права, які їх регулюють, внаслідок чого ухвалив рішення, що не відповідає вимогам закону.

Згідно з вимогами ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 58 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість. Достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В силу ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі викладеного, колегія вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права, а тому не може бути залишеним без змін, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким слід відмовити у задоволені позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст..ст.307, 309 ЦПК України, колегія,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 13 грудня 2016 року скасувати та ухвалити по справі нове.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, ВДВС Києво-Святошинського РУЮ, про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: