Справа 156/853/16-ц
Провадження 2/165/161/17
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого Лизун Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Гнатюк К.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом внаслідок злочину,

встановив :

07 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом внаслідок злочину.

Вимоги обґрунтовує тим, що 13 серпня 2008 року з вини відповідача ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої він отримав тілесні ушкодження. За даним фактом відносно ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу за ознаками ч.1 ст.286 КК України, яка 19.03.2009 була закрита на підставі п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію". 26 березня 2009 року Нововолинською міжрайонною медико-соціальною експертною комісією (далі МСЕК) йому встановлено 3 групу інвалідності до 01.04.2010, яка була продовжена рішеннями МСЕК до 01.07.2018. Рішенням МСЕК та висновками комісійної судово-медичної експертної комісії Волинського обласного бюро судово-медичної експертизи визначено, що інвалідність із втратою загальної працездатності, що становить 25%, повязана із тілесним ушкодженням, яке виникло внаслідок ДТП, що сталась 13.08.2008. Згідно рішення Іваничівського районного суду від 03 грудня 2015 року з відповідача ОСОБА_2 стягнуто 4021,75 грн. на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, за період з 01.11.2012 по 01.01.2014, а також щомісячне відшкодування шкоди за період з 01.04.2014 по 01.07.2014 у розмірі, пропорційному ступеню втрати працездатності до мінімальної заробітної плати. Вважає, що за період з 01 січня 2014 року по 01 листопада 2016 року відповідач зобовязаний відшкодувати йому заробіток, втрачений внаслідок зменшення загальної працездатності на 25% у розмірі 11017,00 грн., виходячи з наступного розрахунку. Оскільки на момент заподіяння шкоди він не працював, необхідно враховувати розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на той період. Тому загальна сума відшкодування шкоди повинна становити: за 2014 рік 3654,00 грн.; з 01.01.2015 по 01.09.2015 2436,00 грн.; з 01.09.2015 по 31.12.2015 1376,00 грн.; з 01.01.2016 по 01.05.2016 1376,00 грн.; з 01.05.2016 по 01.11.2016 2175,00 грн., всього 11017,00 грн. Просить стягнути з відповідача відшкодування шкоди внаслідок отриманого каліцтва за період з 01 січня 2014 року по 01 листопада 2016 року одноразово 11017,00 грн. та з 01 листопада 2016 року щомісячне відшкодування в розмірі, пропорційному ступеню втрати працездатності до мінімальної заробітної плати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просить їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 позов не визнали та пояснили, що висновки комісійних судово-медичних експертиз, наявні у матеріалах справи, є суперечливими, не містять судово-медичних даних, які б дозволили повязати втрату працездатності ОСОБА_1 із тілесними ушкодженнями, заподіяними йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 13 серпня 2008 року з вини відповідача ОСОБА_2 Просять відмовити у задоволенні позову у зв'язку із необґрунтованістю заявлених вимог.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Суд встановив, що 13 серпня 2008 року внаслідок ДТП позивачу ОСОБА_1 спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у виді закритого перелому середньої і нижньої третини лівого стегна зі зміщенням. Постановою Іваничівського районного суду Волинської області від 19 березня 2009 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, кримінальну справу закрито згідно п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію». Зазначені обставини сторонами не оспорювалися, тому відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню в судовому засіданні не підлягають.

26 березня 2009 року Нововолинською МСЕК ОСОБА_1 було встановлено 3 групу інвалідності загального захворювання до 01 квітня 2010 року, яка була продовжена згідно довідки до акта огляду МСЕК № 0049529 до 01.07.2014; згідно довідки до акта огляду МСЕК № 0258856 до 01.07.2015; згідно довідки до акта огляду МСЕК № 144655 до 01.07.2016 (а.с.15-17).

Як вбачається із копії довідки до акта огляду МСЕК №384370, останнім висновком Нововолинської МСЕК позивачу було продовжено 3 групу інвалідності до 01 липня 2018 року (а.с.14).

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертної комісії Волинського обласного бюро судово-медичної експертизи від 07.12.2011 р. №98 втрата загальної працездатності позивача становить 25% (а.с.75-78).

На підставі статей 1187, 1195 ЦК України рішенням апеляційного суду Волинської області від 04.05.2012 з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 1007,17 грн. щомісячного відшкодування шкоди за період з 1 грудня 2011 року по 01 квітня 2012 року (а.с.95-97).

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 13.11.2012, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом внаслідок злочину, задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 279,50 грн. щомісячного відшкодування шкоди за період з 01 жовтня 2012 року по 01 листопада 2012 року (а.с. 96).

Отже, судовими рішеннями були встановлені зобовязання ОСОБА_2 щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом внаслідок злочину, ОСОБА_1 по 01 листопада 2012 року, оскільки саме по цю дату позивачу встановлено втрату працездатності, повязану із шкодою, заподіяною внаслідок ДТП, що сталася 13.08.2008 і учасниками якої були сторони у справі.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно позивач при зверненні із позовом про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, за період з 01 січня 2014 року зобовязаний довести, що втрата його працездатності у вказаний період знаходиться в причинному звязку із ДТП, яка сталася 13 серпня 2008 року з вини відповідача.

Статтею 1195 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрат чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоровя фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоровя заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоровя, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» встановлення групи інвалідності потерпілих, причини і часу їх виникнення провадиться в усіх випадках медико-соціальними експертними комісіями. Ступінь втрати професійної працездатності (у процентах), потребу в додаткових видах допомоги визначають: МСЕК - якщо шкода була заподіяна у зв'язку з виконанням працівником трудових обов'язків (в тому числі на шляху до роботи і з роботи); судово-медичною експертизою - в решті випадків.

Тому належним і допустимим доказом підтвердження ступеня втрати професійної працездатності (у процентах) для застосування ст. 1195 ЦК України є відповідний висновок судово-медичної експертизи з визначення процента втрати працездатності.

Як вбачається із матеріалів справи, висновком комісійної судово-медичної експертизи від 22.09.2014 №52 підтверджено, що у звязку із тілесним ушкодженням у вигляді закритого зламу лівого стегна, яке виникло внаслідок ДТП 13 серпня 2008 року, на час проведення експертизи втрата загальної працездатності ОСОБА_1 становить 25%. Судово-медичних даних, які б дозволили повязати тілесне ушкодження у вигляді черезвертельного зламу лівого стегна із вказаною ДТП у наданій медичній документації немає, оскільки при поступленні на стаціонарне лікування в Горохівську ЦРЛ 13.08.2008 потерпілий не предявляв будь-яких скарг на болі у даній ділянці, рентгенологічне обстеження кісток тазу не проводилось, у медичній документації даний діагноз вперше встановлено 02.04.2012 (Акт №33/1 МСЕКвід 02.04.2012) (а.с.69-74).

Відповідно до висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи від 19 червня 2015 року №29 встановити причину виникнення порушення функції лівого кульшового та колінного суглобів не є можливим, судово-медичних даних, котрі б дозволили повязати тілесне ушкодження у вигляді черезвертельного зламу лівого стегна із вказаною ДТП у наданій для проведення судово-медичної експертизи медичній документації немає. Давність утворення черезвертельного зламу лівого стегна встановити неможливо, так як її визначають за ознаками консолідації, котрі мають характерну рентгенологічну картину в перші 6-12 місяців (а.с.62-68).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження доводів позивача щодо наявності причинно-наслідкового звязку між діями ОСОБА_2, повязаними з ДТП, яка трапилась 13.08.2008, та втратою ОСОБА_1 працездатності у розмірі на момент її останнього визначення, що є обовязковою умовою відповідальності відповідача, а тому позовні вимоги позивача є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.10, ст.11, ст.60, ст.88, ст.ст.212-215, ст.218 ЦПК України, на підставі ст.ст.1166, 1195 ЦК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом внаслідок злочину відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Нововолинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не було скасовано.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя Ю.В.Лизун