АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року м. Чернівці

Справа №720/616/17

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Лисака І.Н., Міцнея В.Ф.

секретар Костюк Л.С.

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про скасування свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації та визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що господарство поАДРЕСА_1 Чернівецької області відносилося до категорії колгоспних дворів і в період з 1.07.1990 року по 15.04.1991 року в ньому проживали ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5.

Указаний двір складається з житлового будинку літ. «А», сараю літ. «Б», літньої кухні літ. «В», сараю літ. «Г», сараю літ. «Д», сараю літ. «Е», вбиральні літ. «Є», колодязя №1, огорожі №2-3.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5. На момент її смерті в одному господарстві з нею проживали її батьки - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які прийняли спадщину після її смерті, а, отже, їх частка у майні збільшилася до 3/8 часини господарства на кожного.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_3. На момент його смерті разом із ним у господарстві постійно проживала його дружина ОСОБА_4, яка прийняла спадщину та її частка у домогосподарстві збільшилася до ? частини.

______________________________________________________________________

провадження 22ц/794/1355/17 категорія 39

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_4. Спадщину після неї прийняли її сини - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оскільки звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Вказує, що не може оформити право власності на спадкове майно у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на указане дворогосподарство.

Разом з тим, на спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстровано право власності за відповідачем.

Вважає зазначену реєстрацію незаконною, такою, що порушує його майнові права спадкове майно.

Згідно з уточненими позовними вимогами просив визнати за ним право власності на 7/32 частин указаного нерухомого майна після смерті ОСОБА_3;

скасувати частково свідоцтво про право власності на домоволодіння та його реєстрацію в оспорюваній частині.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Скасовано частково свідоцтво про право власності від 21.10.2015 року серії НОМЕР_1 на 7/32 частин3домогосподарства, що розташоване АДРЕСА_1 Чернівецької області, яке зареєстровано за ОСОБА_2

Визнано право власності ОСОБА_1 на 7/32 частин нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1 Чернівецької області, яке складається з житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «В», сараїв літ. «Б», «Г», «Д», «Е», вбиральні літ. «Є», колодязя №1, огорожі №2-3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що позов частково не визнавав, як зазначено у рішенні суду, оскільки не володіє достатньо державною мовою, а навпаки, вважає, що спадкове майно за волею батьків належить тільки йому, оскільки він здійснював догляд за покійною матір'ю, яка тяжко хворіла.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення., виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 частково, суд першої інстанції правомірно виходив з їх обґрунтованості та доведеності.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, щодомоволодіння по АДРЕСА_1 Чернівецької області відносилося до категорії колгоспних дворів й у період з 1.07.1990 року по 15.04.1991 року в ньому проживали ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5. що стверджується довідкою Боянської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області (а.с. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно з ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (у відповідній редакції) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Отже, відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК УPCP розмір часток усіх членів колгоспного двору становив по ? частині.

Судом також встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 09.06.2017 року року (а.с. 49). Після її смерті відкрилася спадщина на її частку у домогосподарстві, яку прийняли батьки - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки постійно проживали разом зі спадкодавцем на момент її смерті (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Таким чином, їхні частки збільшилися до 3/8 частин.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_3. Спадщину після його смерті прийняли його дружина ОСОБА_3 на 1/16 частину як обов'язкову частку, оскільки постійно проживала із останнім на момент смерті та відповідач ОСОБА_2 на 5/16 частини як спадкоємець за заповітом №370 від 20.08.2007 року.

Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 року відкрилася спадщина на 7/16 частин домогосподарства, тобто (3/8 її власна частка + 1/16 після смерті чоловіка), яку прийняли позивач та відповідач по 7/32 частки, оскільки подали у встановлений законом строк до Новоселицької державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Спадкове майно складається з житлового будинку літ. «А», сараю літ. «Б», літньої кухні літ. «В», сараю літ. «Г», сараю літ. «Д», сараю літ. «Е», вбиральні літ. «Є», колодязя №1, огорожі №2-3.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Отже, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про визнання права власності на 7/32 частини двору за позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Посилання апелянта як на підставу для скасування рішення суду на те, що у зв'язку з недостатнім володінням державною мовою він позов не визнавав, є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у редакції, чинній на момент ухвалення рішення, суд ухвалює рішення про задоволення позову у разі визнання його відповідачем тільки за наявності для того законних підстав.

Визнання позову відповідачем, яке не ґрунтується на законі та не підтверджено доказами по справі, не має наслідком його задоволення.

Необґрунтованими також є доводи апеляційної скарги про те, що спадкове майно за волею батьків належить тільки відповідачу, який здійснював догляд за тяжко хворою матір'ю, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України у редакції, чинній на момент ухвалення рішення, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 4 статті 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України у редакції, чинній на момент ухвалення рішення, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України у редакції, чинній на момент ухвалення рішення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.02.2017 року право приватної власності на все домогосподарство, яке знаходиться по АДРЕСА_1 зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2, про що 21 жовтня 2015 на його ім'я було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що видачею указаного свідоцтва порушуються права ОСОБА_1 як спадкоємця за законом після смерті ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 2 січня 2018 року.

Головуючий

Судді: