АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3394/17 Справа № 199/2515/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Богун О. О. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, мотивуючи тим, що з 26 лютого 1994 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 01 серпня 2013 року та від якого мають двох дітей, неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та повнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зазначала, що рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2013 року з відповідача на утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, були стягнуті аліменти у розмірі 750 грн. щомісячно на двох дітей, починаючи з 23 серпня 2013 року до досягнення старшою дитиною повноліття.

Вказувала, що всупереч цьому рішенню, вона отримує від ОСОБА_3 аліменти у розмірі 375 грн., аліменти він сплачує нерегулярно, доходи приховує.

Посилаючись на те, що неодноразові звернення з проханням своєчасно сплачувати аліменти ОСОБА_3 ігнорує, будь-яку допомогу на утримання дітей не надає, просила суд ухвалити рішення, яким змінити розмір аліментів, визначений за рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2013 року, та стягнути з ОСОБА_3 на її користь на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання малолітнього сина розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду до дитиною повноліття або зміни обставин, що викликали потребу у стягненні додаткових витрат.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2016 року, з урахуванням ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 березня 2017 року про усуненні описки позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Змінено розмір стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлених рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2013 року. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови у стягненні додаткових витрат у розмірі 700 грн. щомісяця, зазначаючи, що рішення в цій частині постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України).

Згідно ч.3 ст.181, ч.1 ст.183, ч.1 ст.184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що з 1994 року ОСОБА_2 перебувала з відповідачем ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі.

Шлюб було розірвано на підставі рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 01 серпня 2013 року (а.с.7)

Від перебування у шлюбі сторони мають двох синів, малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та повнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 03 жовтня 2013 року з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, було стягнуто аліменти у розмірі 750 грн. щомісячно, починаючи з 23 серпня 2013 року до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.8,9).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості в частині зміну розміру аліментів, а в частині стягнення саме додаткових витрат вважав недоведеним та не підтвердженим належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та звертає увагу на те, що рішення оскаржується лише в частині відмови у стягненні додаткових витрат, а тому відповідно до ст.303 ЦПК України колегією суддів в іншій частині не перевіряється.

Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у вигляді частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.1 ст.183 СК України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Згідно роз'яснень, наданих в п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15 травня 2006 року, до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Встановивши дійсні обставини справи та правовідносини, що склалися між сторонами, застосувавши зазначені норми права, суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні стягнення додаткових витрат на дитину.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні додаткових витрат на дитину не можуть бути прийняті до уваги, оскільки нею не надано будь-яких доказів стосовно суми фактично понесених нею додаткових витрат, як і не надано доказів стосовно можливості відповідача нести додаткові витрати.

Жодного належного та допустимого доказу у розумінні ст.ст. 57-60 ЦПК України, того, що змінився матеріальний, сімейний стан чи стан здоров'я позивача або ж покращення матеріального стану, сімейного стану чи стану здоров'я платника аліментів, відповідача по справі, ні суду першої ні апеляційної інстанції не надано.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачка не позбавлена права звернутися з позовом до суду про стягнення фактично понесених додаткових витрат, що підтверджені відповідними доказами.

Будь-яких інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції апелянтом наведено не було.

Таким чином, колегія суддів вважає рішення суду в оскаржуваній частині таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права та відповідає вимогам ст.213,214 ЦПК, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.