АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 757/10634/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6125/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Підпалий В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

1 червня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.,

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність Міністерства юстиції України та Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року у задоволенні скарги відмолено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення скарги, вважаючи, що судом порушено норми процесуального права.

Представники МЮУ та Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві в судове засідання не з'явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність осіб, які не з'явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню частково.

Судом встановлено, що у листопаді 2016 року скаржник звернулася до суду із скаргою на бездіяльність директора Департаменту державної виконавчої служби МЮУ Поліщука Д.В., начальника Печерського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Коблоша О.Й., посилаючись в обґрунтування скарги на те, що з 2008 року ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві неодноразово відкривав виконавче провадження по справі № 2-254-1/08 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Печерським районним судом м. Києва на підставі виконавчого листа, виданого на виконання заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 червня 2008 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 10 вересня 2008 року, ухвали Печерського районного суду м. Києва від 29 травня 2009 року, ухвали Печерського районного суду м. Києва від 10 червня 2010 року про стягнення з ТОВ «Інститут економічних реформ» на її користь заробітної плати за серпень-вересень 2001 року в сумі 3000 грн., 46500 грн., втраченого заробітку за період вимушеного прогулу, компенсацію за невикористану відпустку за 2001 рік в сумі 15000 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Зазначила, що постановами ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 12 грудня 2008 року, 5 травня 2005 року, 22 березня 2010 року, 25 червня 2010 року, 17 жовтня 2010 року виконавчі документи повернуті без виконання.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 6 квітня 2016 року постанову про повернення виконавчого документу стягувачу скасовано.

24 червня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного вище виконавчого листа.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25 серпня 2016 року стягнуто з ТОВ «Інститут економічних реформ» на користь скаржника заробітну плату у розмірі 105 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

На підставі зазначеного рішення Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 757/10634/15-ц від 14 вересня 2016 року.

Постановою державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 19 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження № 52260275.

Зазначила, що з метою забезпечення виконання зазначеного вище рішення, неодноразово зверталася із заявами про арешт коштів боржника в сумі 4,5 тисяч євро, присуджених рішенням Європейського суду з прав людини від 2 червня 2016 року у справі № 61561/08 ТОВ «Інститут економічних реформ» проти України.

Також зазначила, що через недотримання посадовими особами Міністерства юстиції України, встановлених законом обов'язків, рішення суду про стягнення на її користь заробітної плати та моральної шкоди не виконується понад 8 років.

У зв'язку із викладеним, просила суд визнати бездіяльність директора департаменту державної виконавчої служби МЮУ, начальника Печерського РВ ДВВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, - невжиття передбачених законом заходів щодо звернення стягнення на кошти боржника в сумі 4,5 тисяч євро, присуджені рішенням Європейського суду з прав людини від 2 червня 2016 року у справі № 61561/08 ТОВ «Інститут економічних реформ» проти України.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25 серпня 2016 року по справі № 757/10634/15-ц, задоволено позов ОСОБА_3 до ТОВ «Інститут економічних реформ» та стягнено на її користь кошти в сумі 105 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

На підставі вказаного рішення, Печерським РВ ДВС у м. Києві видано виконавчий лист № 757/10634/15-ц від 14 вересня 2016 року.

Постановою Печерського РВ ДВС у м. Києві ГТУЮ у м. Києві від 19 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження № 52260275.

Постановою державного виконавця Печерського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Журбою Т.В. від 11 жовтня 2016 року накладено арешт на кошти ТОВ «Інститут економічних реформ» в сумі 126616, 32 грн., які містяться на рахунку АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві, та на всі інші відкриті рахунки, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, що належать останньому.

11 жовтня 2016 року державним виконавцем до АТ «Райффайзен Банк Аваль» направлено платіжні вимоги щодо примусового списання коштів з рахунку боржника, по даній платіжній вимозі кошти з рахунку боржника на депозитний рахунок відділу не перераховувались, платіжна вимога на адресу відділу не поверталася.

17 жовтня 2016 року ТОВ «Інститут економічних реформ» направлено вимогу щодо проведення виконавчих дій, а саме перевірки майнового стану боржника за адресою: м. Київ, вул. Турівська, 19-Б.

Виходом державного виконавця за адресо: м. Київ, вул. Турівська, 19-Б, боржника не розшукано, про що державним виконавцем складено акт від 25 жовтня 2016 року.

11 листопада 2016 року державним виконавцем направлено вимогу керівнику підприємства про надання декларації про доходи та майно боржника, дана вимога повернулася на адресу відділу без вручення.

11 січня 2017 року здійснено повторно вихід за юридичною адресою боржника, а саме : м. Київ, б-р Л. Українки, 29, пов. 9 та встановлено, що боржник за вказаною адресою відсутній, що підтверджується актом державного виконавця.

12 січня 2017 року державним виконавцем повторно направлено до АТ «Райффайзен Банк Аваль» платіжні вимоги щодо примусового списання коштів з рахунку боржника.

1 лютого 2017 року на адресу відділу надійшла заява стягувача, в якій вона вказує, що на спеціальний реєстраційний рахунок Департаменту ДВС МЮУ надійшли кошти щодо виплати справедливої статисфакції на користь ТОВ «Інститут економічних реформ» у розмірі 123472, 19 грн. на що 3 лютого 2017 року державним виконавцем на адресу Департаменту ДВС МЮУ направлений лист для перевірки вказаного факту.

Листом від 6 березня 2017 року виконуючого обов'язки начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Ярушевської І.І. у відповідь на вказаний запит, повідомлено, що кошти знаходяться на спеціальному реєстраційному рахунку Департаменту ДВС, а тому не допускається виплата стягувачу стягнутих сум іншим особам, які не є стягувачами (крім виплати грошових сум заставодержателю, який не є стягувачем, згідно із ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦПК України. сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права чи свободи.

Частиною 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що не допускається виплата стягувачу стягнутих сум готівкою або виплата стягнутих сум іншим особам, які не є стягувачами (крім виплати грошових сум заставодержателю, який не є стягувачем, згідно із ст. 51 цього Закону).

Згідно ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень та на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

Проте з таким висновком суду першої інстанції повною мірою погодитися не можна з огляду на наступне.

Зі змісту скарги вбачається, що ОСОБА_3 оскаржує бездіяльність посадових осіб Міністерства юстиції України та Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо невжиття заходів, передбачених Законом, при виконанні рішення суду, зокрема шляхом звернення стягнення на кошти боржника в сумі 4500 євро.

Судом встановлено, що 27 грудня 2016 року на спеціальний реєстраційний рахунок департаменту ДВС МЮУ надійшли кошти (виплата справедливої сатисфакції) на користь ТОВ «Інститут економічних реформ» у розмірі 123472 грн. 19 коп.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд виходив з того, що згідно ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Разом з цим, встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції залишив поза увагою лист Департаменту ДВС МЮУ про надходження на спеціальний реєстраційний рахунок коштів щодо виплати справедливої сатисфакції на користь ТОВ «Інститут економічних реформ» у розмірі 123472 грн. 19 коп. (еквівалент 4500 євро) від 29 грудня 2016 року, яким ТОВ «Інститут економічних реформ» запропоновано надати банківські реквізити для здійснення перерахунку даної суми.

Судом не з'ясовано чи перерахована зазначена сума на банківський рахунок ТОВ «Інститут економічних реформ», чи вирішувалося питання щодо накладення арешту на зазначений рахунок боржника.

Крім того, суд першої інстанції, зазначаючи, що 11 січня 2017 року державним виконавцем здійснено повторно вихід за юридичною адресою боржника, а саме : м. Київ, б-р Л. Українки, 29, пов. 9 та встановлено, що боржник за вказаною адресою відсутній, не звернув увагу на те, що юридична адреса ТОВ «Інститут економічних реформ»: м. Київ, бульвар Л. Українки, 26.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом повною мірою не з'ясовано всі обставини справи, у зв'язку із чим суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про необґрунтованість скарги ОСОБА_3

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303,307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді