У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до фізичної особи−підприємця ОСОБА_7 про стягнення пені у розмірі 15 250 грн 14 коп. за період з 01 березня по 01 травня 2015 року та відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000 грн, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 22 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до фізичної особи−підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_7, у якому зазначав, що він 11 серпня 2014 року уклав з відповідачем договір підряду, згідно з яким останній повинен був до 26 серпня 2014 року виконати роботи по заливці наливної підлоги відповідно до переліку та в обсягах, указаних у рахунку-фактурі. У той самий день він сплатив відповідачу 8 198 грн 86 коп., що становило 100 % загальної вартості замовлення. Але відповідач умов договору не виконав. 19 вересня 2014 року позивач надіслав йому листа з пропозицією повідомити про причини невиконання робіт, однак відповіді не отримав. 07 травня 2015 року він знову звернувся до відповідача, у листі вимагав невідкладно приступити до виконання робіт, на що отримав відповідь від 18 травня 2015 року, в якій відповідач фактично відмовився найближчим часом виконати роботи, запропонував іншу дату виконання, але і в цей строк нічого не зробив.

Тому позивач вважав, що відповідач мав сплатити йому пеню у розмірі 3 % ціни договору за кожен день порушення терміну виконання зобов'язань, що за період з 01 березня по 01 травня 2015 року (62 дні) складає 15 250 грн 14 коп. Відповідачем також була заподіяна моральна шкода, яку позивач оцінив у 15 000 грн, оскільки порушуються його права як споживача, наявний температурний режим створює підвищені ризики для належного завершення робіт, що викликає в нього занепокоєння, відповідач позбавив його можливості завершити роботи по впорядкуванню гаража та побутової кімнати, оскільки коштів він не має, не може використовувати ці приміщення за призначенням, що створює для нього незручності.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 22 червня 2016 року, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 пеню за період з 01 березня з 01 травня 2015 року у розмірі 403 грн 99 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався тим, що оскільки обставини стосовно невиконання відповідачем договору підряду від 11 серпня 2014 року та межі застосування відповідальності у вигляді пені та її розмір встановлені рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Сумської області від 02 червня 2015 року, то при розгляді цієї справи вони не підлягають доказуванню в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України, а тому відповідно до п. 6.3 договору підряду від 11 серпня 2014 року № 3 за порушення терміну виконання своїх зобов'язань за договором винна сторона виплачує постраждалій стороні пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ від ціни договору за кожен день прострочення.

Відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, суди керувалися тим, що між сторонами існували договірні правовідносини, а договором підряду від 11 серпня 2014 року, укладеним між ними, не передбачене відшкодування моральної шкоди.

Судами встановлено, що рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Сумської області від 02 червня 2015 року, у цивільній справі № 2/577/5595/15 за позовом ОСОБА_6 до ФОП ОСОБА_7 про стягнення пені та відшкодування моральної шкоди, встановлено, що 11 серпня 2014 року між сторонами укладений договір підряду № 3, згідно з яким підрядник бере на себе зобов'язання по виконанню заливки підлоги сараю (побутової кімнати) та гаража за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до переліку та у обсягах, наведених у рахунку-фактурі від 11 серпня 2014 року № 1. Ціна договору становить 8 198 грн 86 коп. без ПДВ (п. 2.1). Термін закінчення робіт - 26 серпня 2014 року (п. 3.1).

ОСОБА_6 сплатив відповідачеві на виконання умов договору загальну вартість послуг у розмірі 8 198 грн 86 коп., що підтверджується рахунком-фактурою від 11 серпня 2014 року № 1 та квитанцією до прибуткового касового ордера № 1. Відповідач обумовлені договором підряду роботи у визначений договором строк не виконав.

Пунктом 6.3 укладеного між сторонами договору підряду від 11 серпня 2014 року передбачена відповідальність за порушення терміну виконання зобов'язання у вигляді пені у розмірі однієї облікової ставки НБУ від ціни договору за кожний день прострочення, яку суд стягнув з відповідача у розмірі 199 грн 33 коп. за період з 27 серпня по 06 листопада 2014 року та на відшкодування моральної шкоди - 1 000 грн.

З аналогічних встановлених судом обставин виходив апеляційний суд Сумської області у рішенні від 02 лютого 2016 року у цивільній справі № 2/577/273/15, стягнувши на користь ОСОБА_6 за його позовом з відповідача ФОП ОСОБА_7 за невиконання умов спірного договору підряду від 11 серпня 2014 року пеню - 253 грн 36 коп. у розмірі облікової ставки НБУ за кожний день прострочення за інший період, з 06 листопада 2014 року по 26 січня 2015 року (а. с. 79, 83, 84).

Також згідно з рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 лютого 2016 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Сумської області від 07 квітня 2016 року, за аналогічним позовом ОСОБА_6, яким стягнуто з відповідача за період з 26 січня по 01 березня 2015 року пеню у розмірі 135 грн 33 коп. та відмовлено у відшкодуванні моральної шкоди (а. с. 85−88).

З врахуванням вищезазначених обставин рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 квітня 2016 року у аналогічній справі стягнуто з ФОП ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 411 грн 07 коп. пені за період з 01 травня по 01 липня 2015 року (а. с. 89, 90).

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. ст. 610, 612, 629 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 31, п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», предмет позову це те, що конкретно вимагає позивач, підстава позову - чим він обґрунтовує свої вимоги, зміст вимоги - який спосіб захисту свого права він обрав. Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що набрали законної сили судові рішення, якими встановлена та обставина, яка має значення для справи, а саме: 11 серпня 2014 року між сторонами був укладений договір підряду, умовами якого передбачено, що за кожний день прострочення виконання робіт з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі облікової ставки НБУ, а тому доводи позивача про те, що він має право на стягнення пені відповідно до положень ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», є безпідставними.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 4, ч. ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом; при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 711 ЦК України шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень глави 82 цього Кодексу.

З огляду на зазначені норми закону, суди дійшли правильного висновку про те, що у справі не встановлено обставин, з якими Закон України «Про захист прав споживачів» пов'язує право позивача як споживача на відшкодування моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 333, 336, 337, 343, 344, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:М.В. Дем'яносов
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.О. Леванчук
О.М. Ситнік
О.В. Ступак