Номер провадження 2/754/1003/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - ЛІСОВСЬКОЇ О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання права користування жилим приміщенням, та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_1, третя особа: Київська міська рада, про виселення з житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача Київської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що він з 2010 року проживає у квартирі АДРЕСА_1, як член сім"ї наймача. До квартири він заселився з дозволу всіх мешканців, а саме: братів ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Фактично вони з братами проживали однією сім"єю, вели спільне господарство, разом придбавали продукти харчування та предмети домашнього вжитку, брати хворіли та постійно потребували його догляду. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його брат ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_2 - брат ОСОБА_6 Під час життя брати не встигли зареєструвати його у спірній квартирі. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати за ним право користування квартирою АДРЕСА_1.

Третя особа - Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація - звернулася до суду із позовом, як третя особа із самостійними вимогами, до відповідача про виселення із квартири АДРЕСА_1, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач безпідставно проживає у вказаній квартирі, а тому просить виселити його із спірної квартири.

У судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, а також просили відмовити у задоволенні позову третьої особи, зважаючи на його безпідставність.

Представник третьої особи - Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації - в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, повністю підтримала позов третьої особи.

Представник відповідача - Київської міської ради - у судове засідання не з′явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника третьої особи, допитавши свідка, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, а позовні вимоги третьої особи підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.. 214 ЦПК України).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджується довідкою форми № 3.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Позивач є братом померлих ОСОБА_5 та ОСОБА_6

У своїх позовних вимогах ОСОБА_1 просить суд визнати за ним право користування спірною квартирою з тих підстав, що він з 2010 року проживав у квартирі разом з братами, вели спільне господарство, разом придбавали продукти харчування та предмети домашнього вжитку, він допомагав братам у лікуванні.

Згідно із ст. 64 ЖК України члени сім"ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов"язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім"ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов"язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім"ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Статтею 816 ЦК України передбачено, що особи, які проживають разом із наймачем, набувають рівних з наймачем прав та обов"язків щодо користування житлом.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім′ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім′ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім′ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім′ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно із п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 2 від 10.03.1989 року, № 13 від 25.12.1992 року, № 15 від 25.05.1998 року, "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України", вирішуючи спори про право користування житловою площею осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з′ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім′ї наймача, чи прописані вони в даному житловому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім′ї, що проживають з ним, певний порядок користування житловим приміщенням. При цьому, як роз′яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01.11.1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування житловим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім′ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Однак, відсутність письмової згоди членів сім′ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування житловим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, будь-якої письмової згоди жоден із братів на вселення позивача до спірної квартири не надавав, також не встановлено, що померлі особи висловлювати відповідну згоду на вселення позивача.

У липні 2013 року позивач звертався до ЖЕКу-301 із заявою про реєстрацію його у квартирі АДРЕСА_1, але йому було відмовлено, незважаючи на наявну довіреність від ОСОБА_6

Позивачем під час розгляду справи були надані копії квитанцій про сплату квартплати та комунальних послуг, але слід зазначити, що суд оцінює критично надані докази, оскільки будь-яких підтверджень того, що саме позивач сплачував вказані квитанції, надано не було.

Також суду не було надано належних доказів на підтвердження того, що позивач вів разом із померлими братами спільне господарство.

Допитана судом свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що знає позивача давно, приблизно 10-11 років, він проживав у спірній квартирі, робив у квартирі ремонт, доглядав за братами. Але при цьому також зазначила, що ані дітей, ані дружини позивача у квартирі не бачила.

Слід зазначити, що у судовому засіданні було встановлено, що позивач одружений, має двох неповнолітніх дітей, але при цьому вказує, що постійно проживав разом з братами з 2010 року.

Крім того, позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Встановлені по справі обставини свідчать про те, що позивач ОСОБА_1 постійно не проживав у спірній квартирі, лише періодично, тобто право користування вказаною квартирою не набув, а тому підстав для задоволення його позовних вимог немає.

Що стосується позовних вимог третьої особи, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно із ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Як встановлено при розгляді справи та доведено належними доказами, позивач вселився до спірної квартири без законних на те підстав, а тому підлягає виселенню з квартири АДРЕСА_1, а позовні вимоги третьої особи підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Деснянської районної в м. Києві державної адміністрацію підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600, 00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 58, 61, 64, 65, 109, 116 ЖК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України", -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання права користування жилим приміщенням - відмовити.

Позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_1, третя особа: Київська міська рада, про виселення з житлового приміщення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600, 00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Головуючий: