РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2017 року Провадження №2/425/527/17

Справа №425/1985/17

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Романовського Є.О.,

за участю секретаря - Вада Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рубіжному Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказав, що квартира АДРЕСА_1 належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі продажу квартири від 27.04.2017 року. На теперішній час в зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які тривалий час в ній не проживають, добровільно не знялися з реєстраційного обліку, оскільки проживають в іншій країні, чим перешкоджають йому як власнику квартири здійснювати право користування та розпорядження своїм майном.

На підставі викладеного, просить суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 115 в будинку № 45 по вул. Володимирській в

м. Рубіжному Луганської області.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

В судове засіданні відповідачі не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, надали до суду заяви з проханням розглянути справу без їх участі, позовні вимоги визнали в повному обсязі, просили задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень частини 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Зважаючи на те, що відповідачі подали письмову заяву, якою визнали позовні вимоги, суд приймає визнання нимипозову. При цьому, судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази які б свідчили про те, що визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується договором купівлі продажу квартири від 27.04.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 346, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.04.2017 року № 86147213 (а.с. 8-9).

ОСОБА_2 надала згоду та просила зняти її з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується копією нотаріально завіреної заяви від 05.04.2017 року № 23АА 6948117 (а.с.5, 39-40).

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 визнали позовні вимоги ОСОБА_1 та просили зняти їх з реєстрації за адресою: Луганська область, м. Рубіжне, вул. Володимирська,

буд. 45, кв. 115, що підтверджується їх клопотаннями та копіями паспортів (а.с.6-7, 33-38).

Актом щодо встановлення факту проживання за адресою: Луганська область,

АДРЕСА_3 встановлено, що ОСОБА_2,

ОСОБА_3 та ОСОБА_4О в даній квартирі не проживають (а.с.32).

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що відповідачі приблизно з 2007 2008 років за адресою: АДРЕСА_4 не мешкають.

У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком. Дані про його заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, його показання обєктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Після встановлення зазначених обставин суд приходить до наступного висновку.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня

1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316, 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин.

У звязку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач є власником квартири, в якій залишаються зареєстрованими відповідачі, які тривалий час в квартирі позивача не проживають, чим позбавляють власника даної квартири права вільно користуватися та розпоряджатися належною йому власністю.

Окрім того, суд бере до уваги те, що відповідачі визнали позов.

Після встановлення зазначених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: Луганська область,

м. Рубіжне, вул. Володимирська (Леніна), 45-а, кв. 115підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 5-11, 57-60, 208-209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Рубіжанський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Є.О. Романовський