УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 рокуМ. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Висоцької В.С.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності та стягнення моральної шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Волинської області від 2 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив в ході розгляду справи та просив: витребувати на його користь з незаконного володіння ОСОБА_9 Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, визнавши за ним право власності; стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

Позов мотивовано тим, що позивачу та ОСОБА_8 в порядку спадкування за заповітом належить на праві власності по Ѕ частини вказаної вище квартири.

24 квітня 2014 року рішенням Нововолинського міського суду Волинської області, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 3 червня 2014 року, задоволено позов ОСОБА_8 та припинено право власності на належну позивачу Ѕ частини спірної квартири зі стягненням з ОСОБА_8 на його користь вартості цієї частки в розмірі 84 896 грн.

2 липня 2014 року право власності на спадкову квартиру було зареєстроване за ОСОБА_8, а 5 липня 2014 року остання подарувала спірну квартиру своєму сину ОСОБА_7

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року зазначені вище рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано, справу направлено на новий розгляд, а 11 листопада 2014 року позов ОСОБА_8 за її заявою було залишено без розгляду.

Посилаючись на те, що 17 листопада 2014 року ОСОБА_10 продав спірну квартиру за договором купівлі-продажу ОСОБА_9, яка на даний час є власником цієї квартири, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У лютому 2015 року ОСОБА_7 подав зустрічний позов, в якому просив стягнути з ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 5 000 грн, посилаючись на безпідставність первісних позовних вимог, оскільки він правомірно володів спірною квартирою і не порушував прав позивача, а залучення його до участі у розгляді справи в якості відповідача потребує витрат коштів на правову допомогу для захисту від незаконних вимог ОСОБА_6

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 20 квітня 2015 року первісний позов ОСОБА_6 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Витребувано від ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 23 червня 2015 року апеляційні скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_9 задоволено, рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 20 квітня 2015 року в частині задоволення позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у позові ОСОБА_6 відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Волинської області від 23 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За результатами нового апеляційного розгляду, рішенням апеляційного суду Волинської області від 2 лютого 2016 року рішення міського суду в частині стягнення судових витрат з ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7 скасовано, в цій частині ухвалено нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 976,80 грн, та по оплаті витрат на правову допомогу - 1461,60 грн. В позові про стягнення судових витрат з ОСОБА_8, ОСОБА_7 відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

ОСОБА_6, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції в частині розподілу судових витрат, зокрема щодо відшкодування витрат на правову допомогу подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права просить його скасувати в оскаржуваній частині з ухваленням нового рішення, врахувавши суму судових витрат за подачу касаційної скарги.

Рішення апеляційного суду в іншій частині сторонами не оскаржується, тому переглядається колегією суддів в касаційному порядку на предмет законності і обґрунтованості лише в оскаржуваній частині, зокрема щодо вирішення питання розподілу судових витрат.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Задовольнивши частково первісний позов та відмовивши у задоволенні вимог зустрічного позову, суд першої інстанції, посилаючись на положення ст.88 ЦПК України, розподілив судові витрати, залишивши за позивачем у зустрічному позові ОСОБА_7 понесений ним судовий збір, а з відповідачів за первісним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 стягнув на користь ОСОБА_6 з кожного по 325,60 грн судового збору, який підтверджено документально. Оскільки, позивач за первісним позовом, уклавши договір отримав правову допомогу адвоката Явтушенко І.В., з урахуванням вимог Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справ" від 20 грудня 2011 року, зокрема складність підготовленого адвокатом Явтушенко І.В. позову, великої кількості судових засідань, в яких вона брала участь, неодноразову зміну позовних вимог, місцевий суд частково задовольнив вимоги ОСОБА_6 про стягнення з відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 витрат на правову допомогу та стягнув на його користь з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 з кожного по 900 грн вказаних витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат з ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7 з ухваленням у цій частині нового рішення апеляційний суд виходив з того, що рішенням суду першої інстанції задоволено позовні вимоги заявлені до ОСОБА_9 про визнання за позивачем права власності на оспорювану частину квартири та витребування вказаного майна від ОСОБА_9, а тому понесені позивачем судові витрати пропорційно до задоволених вимог підлягають стягненню з ОСОБА_9 Разом з тим, місцевий суд помилково стягнув ці витрати з трьох відповідачів, в тому числі з ОСОБА_8, ОСОБА_7, в позові до яких про стягнення моральної шкоди судом відмовлено.

Згідно висновків апеляційного суду з ОСОБА_9 підлягає стягненню на користь ОСОБА_6 пропорційно до задоволених вимог витрати по оплаті судового збору в розмірі 976 грн 80 коп. Крім того, підлягають стягненню з ОСОБА_9 на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 1461 грн 60 коп, оскільки такий розмір витрат підтверджується квитанцією та розрахунком витрат.

Апеляційний суд виходив з того, що згідно зі ст.79 ЦПК України до судових витрат не належать витрати сторони на представництво її інтересів у суді, а тому зазначені в розрахунках витрати на представництво в суді у розмірі 974,40 грн (т.1, а.с.28), у розмірі 974,40 грн (т.1, а.с. 166) не підлягають стягненню з відповідача, оскільки вони не відносяться до судових витрат. З цих же підстав не підлягає задоволенню заява ОСОБА_6 про стягнення 551 грн 20 коп. витрат у зв'язку з представництвом його інтересів в апеляційному суді. Не підлягає також задоволенню заява ОСОБА_6 про стягнення з відповідачів витрат на оплату пального для заправки автомобілів у розмірі 522,90 грн. Долучені до заяви розрахункові документи про сплату цієї суми не містять інформацію про те, що оплата здійснена позивачем та ці витрати пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту у даній справі.

З такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Статтею 79 ЦПК України визначено види судових витрат, зокрема, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 цієї статті до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Витрати на правову допомогу - це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у зв'язку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, котрі беруть участь у справі.

Правова допомога в цивільному судочинстві включає в себе юридичні консультації, участь у позасудовому врегулюванні спору, участь у переговорах, підготовка проектів юридичних документів (заяв, пояснень, клопотань, скарг), представництво в суді та інші фактичні та юридичні дії, яка вчиняє особа, яка надає правову допомогу.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною і особою, яка надає правову допомогу.

Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.99 р., єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.

Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Відповідно до ст. 34 Правил адвокатської етики адвокат має право, окрім гонорару, стягувати з клієнта кошти, необхідні для покриття фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення, якщо обов'язок клієнта з погашення цих витрат визначено угодою. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов тощо): порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг.

До складу витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, включаються витрати на оплату праці адвоката або іншого фахівця у галузі права (гонорар), а також відшкодування витрат, зумовлених наданням правової допомоги. Усі ці витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному зв'язку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати.

Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу, апеляційний суд вищевказаного не врахував, дійшов передчасного висновку, що витрати сторони на представництво її інтересів у суді не належать до судових витрат. При цьому, судом не перевірено, на підставі чого діяв адвокат Явтушенко І.В., чи була укладена з ним угода, які домовленості, зокрема щодо оплати послуг були погоджені сторонами, якими доказами підтверджується понесення витрат, в чому вони полягають, чи передбачені вони укладеною угодою та чи підлягають відшкодуванню, з урахуванням наведеного вище.

Апеляційним судом допущено однобічність у перевірці досліджених місцевим судом доказів та неповноту встановлення фактичних обставин в частині вирішення питання про відшкодування витрат на правову допомогу, не виконано вимог ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення вимог ОСОБА_6 про відшкодування витрат на правову допомогу не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 342 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи у цій частині на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 2 лютого 2016 року в частині вирішення вимог ОСОБА_6 про відшкодування витрат на правову допомогу скасувати.

Справу у цій частині передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.С. Висоцька
Судді: Ю.Г. Іваненко
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська