АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 639/9624/14-ц Головуючий 1 інстанції Труханович В.В.
Провадження № 22ц/790/3325/17 Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: право власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Довгаль А.П., Овсяннікової А.І.,

при секретарі Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 30 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину матеріалів та обладнання незавершеного будівництвом житлового будинку та стягнення матеріальної грошової компенсації ринкової вартості набутого майна при виконанні ремонтно-будівельних робіт в будинку та споруд на прибудинковій території,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину матеріалів та обладнання незавершеного будівництвом житлового будинку та стягнення матеріальної грошової компенсації ринкової вартості набутого майна при виконанні ремонтно-будівельних робіт в будинку та споруд на прибудинковій території.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 1978 року він з ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі, потім шлюб було розірвано, а 31 серпня 1984 року вони знов зареєстрували шлюб. У 1983 році вони переїхали проживати у АДРЕСА_1 який на той час належав батькові ОСОБА_2 - ОСОБА_3 Будинок побудований у 1905 році з дерева, до 1941 року був обкладений цеглою, одноповерховий, має чотири жилі кімнати, газифікований, заведена вода, облаштована вигрібна яма. Будинок і прибудинкова територія перебували в аварійному стані, на будинку потріскалися стіни, пішли тріщини на фасаді. Спільно з дружиною вони прийняли рішення про необхідність капітального ремонту та реконструкції зазначеного житлового будинку, які розпочалися у 2000 році. Всі витрати на розробку проекту реконструкції, а також її проведення сплачувалися за накопичені ним кошти. Крім того, він придбав мікроавтобус з метою самостійного перевезення всіх будівельних матеріалів. За час спільного проживання з ОСОБА_2 з переважною трудовою його участю за спільні кошти та своєю працею, господарським способом, без залучення будівельних організацій, зробили капітальний ремонт житлового будинку з прибудовою частини першого поверху та надбудовою мансардного поверху, у зв'язку з чим

житлова площа будинку збільшилася з 86 кв.м. до 235 кв.м., розібрали дерев'яну літню кухню, та побудували двоповерховий капітальний господарський блок розміром 3x8 кв.м, загальною площею 48 кв.м, з вбудованою сауною та кімнатами відпочинку, розібрали два маломірні сараї та їх місці побудували літню альтанку та сарай з цегли та блоків євро паркану, побудували вигрібну яму, дворову вбиральню, вимостили територію тротуарною плиткою, додатково зробили водовідведення, огородили євро парканом ділянку, внаслідок чого вартість домоволодіння суттєво збільшилася. Позивач вказує, що лише на капітальний ремонт будинку він витратив 219 562 грн.

ОСОБА_2 є власником житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_2, оскільки 29 грудня 1991 року її батько подарував їй 6/100 частин вказаного житлового будинку АДРЕСА_2, а згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 лютого 2001 року ОСОБА_2 є також власником 94/100 частин спірного житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_2

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 травня 2011 року шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано.

Позивач зазначає, що він неодноразово пропонував своїй колишній дружині добровільно поділити домоволодіння, але згоди в цьому питанні вони не дійшли, на час вирішення спору будинок в експлуатацію не зданий, державна реєстрація права власності не проведена, отже спірний будинок є незавершений будівництвом і особи, які його збудували є власниками матеріалів, обладнання, які були використані при його будівництві.

Після проведення судової будівельно-технічної експертизи встановлено, що ринкова вартість будинку та надвірних будівель по АДРЕСА_2 після реконструкції збільшилася на 1 563 378 грн.

Позивач вважає, що має право претендувати на ? частину від суми, на яку збільшилася вартість спірного будинку після реконструкції, а саме на 781 689 грн.

У зв'язку з чим, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд визнати за ним право власності на ? частину матеріалів і обладнання незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_2; стягнути з ОСОБА_2 матеріальну грошову компенсацію ринкової вартості набутого майна при виконанні ремонтно-будівельних робіт в будинку та спорудах на прибудинковій території, з урахуванням відповідного висновку судової будівельно- технічної експертизи у сумі 781 689 грн.; стягнути з ОСОБА_2 половину понесених ним витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 3 234 грн.

Відповідач ОСОБА_2 надала письмові заперечення проти позову з посиланням на те, що вони із позивачем перебували у шлюбі більше 30 років. Дійсно за цей час житловий будинок АДРЕСА_2 було відремонтовано. Однак посилання позивача, що ремонт проводився виключно на накопичені ним кошти, є хибним. Твердження, що він працюючи в органах внутрішній справ, отримував значно більшу заробітну плату, ніж дружина, яка працювала на заводі, нічим не підтверджені. Реконструкція житла проводилася за гроші, залишені їй в спадок батьком. Крім того зазначає, що під час шлюбу та після його розірвання ОСОБА_1 діючи умисно, систематично приховував спільні речі, знищував та пошкоджував предмети домашнього вжитку, вчиняв сварки та погрожував їй фізичною розправою. ОСОБА_1 мотивував нанесення шкоду майну тим, що воно йому не належить, він навіть ніколи не був зареєстрований в спірному будинку. Вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необгрунтованими, а тому у задоволенні позову просила відмовити. З висновком експерта не згодна, оскільки судова будівельно-технічна експертиза проводилася у її відсутність.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 30 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1979 року, потім шлюб розірвали і повторно зареєстрували у 1984 році, який остаточно було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 травня 2011 року (т. 1 а.с.196).

В період шлюбу сторін, батько ОСОБА_2 - ОСОБА_4, 29 грудня 1991 року подарував їй 6/100 частин житлового будинку з прибудовою та відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 181-182)

94/100 спірного житлового будинку по АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом від 21.02.1997 року (т.1 а.с. 183).

За загальним правилом, у відповідності з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 липня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання домоволодіння об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на частину домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_2 в порядку розподілу спільного майна подружжя відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку загальною площею 66,0 кв.м. з надвірними будівлями, розташованого за адресою АДРЕСА_3. Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку загальною площею 62,2 кв.м. з надвірними будівлями, розташованого за адресою АДРЕСА_4 Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину вартості автомобіля Шевролле, державний номер НОМЕР_1. Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину суми депозитних рахунків та отриманих процентів на суму 8 867,73 грн. (т. 1 а.с. 151-154)

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 05 серпня 2014 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 липня 2014 року про визнання права власності на ? частину суми депозитних рахунків та отриманих відсотків на суму 8867,73 грн., скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким у вдоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на ? частину депозитних рахунків та отриманих відсотків на суму 8 867,73 грн. відмовлено. Рішення набрало законної сили. (т. 1 а.с.255-258).

Зазначеним рішеннями апеляційного суду Харківської області встановлено, що рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Харкові ради за №70-30 від 07.10.2004 року та №78-48 від 02.11.2004 року ОСОБА_2 дозволено виконати реконструкцію житлового будинку з надвірними будівлями, побудувати сарай, гараж, літню кухню, баню, басейн, теплицю, господарчий блок у два поверхи, надбудову мансарди над житловим будинком. Цим же рішенням покладено на ОСОБА_2 обов'язок після закінчення будівельних робіт внести зміни до технічної документації, тобто прийняти їх в експлуатацію.

На час розгляду справи, матеріали справи не містять доказів того, що право власності на реконструйоване та новозбудоване майно зареєстровано за ОСОБА_2, що ці споруди введені в експлуатацію.

Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначається постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 534 та іншими нормативними актами Кабінету Міністрів України та Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об'єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію.

Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи №8584 від 29.01.2016 року встановлено, що ринкова вартість житлового будинку загальною площею 184,70 кв.м. по АДРЕСА_2 після реконструкції, в цінах січня 2016 року, складає 2534331 грн. Визначити ринкову вартість будівельно-монтажних робіт, проведених за адресою АДРЕСА_2 а саме: переобладнання будинку, побудованих - господарчого блоку, альтанки, сараю, туалету, водовідведення, обладнання електропостачання, благоустрою території домоволодіння, облаштування тротуарною плиткою та огорожі домоволодіння станом на день проведення експертизи не надається можливим, так як відсутні аналоги продажу окремих надвірних будівель (надвірні будівлі входять до складу житлового будинку). Визначити ринкову вартість інженерного оснащення та використаних матеріалів при будівництві та обладнання вказаних об'єктів за адресою АДРЕСА_2, а саме: будинку, побудованих - господарчого блоку, альтанки, сараю, туалету, водовідведення, обладнання електропостачання, благоустрою території домоволодіння, облаштування тротуарною плиткою та огорожі домоволодіння станом на день проведення експертизи не надається можливим, так як відсутні аналоги продажу окремо інженерного оснащення та використаних матеріалів при будівництві та обладнання надвірних будівель. Житловий будинок по АДРЕСА_2 не відповідає технічній документації. Ринкова вартість будинку та надвірних будівель по АДРЕСА_2 після реконструкції збільшилася на 1536678 грн. (т. 2 а.с.89-122).

Зі змісту позовних вимог вбачається, що предметом позову є визнання права власності на будівельні матеріали та обладнання незавершеного будівництвом житлового будинку.

Однак, відповідно до вимог ст..60 ЦПК України, позивачем будь-яких доказів на підтвердження цих позовних вимог не надано.

Згідно висновку експертизи, експертом оцінено житловий будинок та надвірні споруди, які належать на праві приватної власності відповідачу та не є предметом позову.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального в процесуального права і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 30 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді