14.09.2017 Єдиний унікальний номер 205/2460/16-ц
Єдиний унікальний номер 205/2460/16-ц
Номер провадження 2/205/775/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., при секретарі Шевцовій М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Держави в особі Державної казначейської служби України про визнання електронних торгів недійсними і відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Держави в особі Державної казначейської служби України про визнання електронних торгів недійсними і відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22 грудня 2014 року він приймав участь у електронних торгах по реалізації Ленінським ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області арештованого майна. У відповідності до протоколу № 41682 від 22.12.2014 про проведення електронних торгів, позивачем було придбано майно: домоволодіння № 65, розташоване по вул. Можайського в м. Дніпропетровську. За придбане майно позивачем було перераховано грошові кошти на розрахунковий рахунок Ленінського ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області у розмірі 229 325 грн. 25 коп. Організатору електронних торгів ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України було перераховано грошові кошти у розмірі 4 232 грн. 25 коп. та 7 837 грн. 50 коп. 05 лютого 2015 року державним виконавцем було складено Акт про проведення електронних торгів (аукціону) по реалізації арештованого майна з реалізації домоволодіння № 65 по вул. Можайського в м. Дніпропетровську, затвердженого начальником Ленінського ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_3 Після отримання акту про проведенні електронні торги ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса для реєстрації права власності на придбане ним домоволодіння. Однак, 25 лютого 2015 року нотаріус видав позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що на час проведення електронних торгів, майно належало не боржнику, а іншій особі. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2015 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними правочинів. З метою захисту своїх законних прав та інтересів, позивач і звернувся до суду з даним позовом. На підставі вищевикладеного просить визнати електронні торги від 22 грудня 2014 року будинку № 65 по вул. Можайського в м. Дніпропетровську проведені між Ленінським ВДВС ДМУЮ та ОСОБА_1 недійсними; стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби України повернення сплаченої суми у розмірі 241 395,00 грн., індекс інфляції за період з січня 2015 року по лютий 2017 року у сумі 156 906,75 грн., компенсацію моральної шкоди у розмірі 110 000 грн., а також судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 уточнені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, участі у судових дебатах не приймали, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській областіОСОБА_7 позовні вимоги не визнала, участі в судових дебатах не приймала. Про місце, дату та час судового засідання сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Представник відповідача Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції Українив судове засідання не з'явився, про день, місце та час судового засідання повідомлені належним чином.

Пердставник відповідача Державної казначейської служби України ОСОБА_8 позовні вимоги не визнав, участі в судових дебатах не приймав, письмово просив розглянути справу у відсутність представника.

Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

За своєю правовою природою відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу та така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених ч. 1, 3, 6 ст. 203 ЦК України, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Підставою ж для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для визнання торгів недійсними відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України позивачем зазначено те, що останні проведені з порушенням правил проведення торгів, визначених Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення торгів.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, визначав Закон України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21 квітня 1999 та Інструкція з організації примусового виконання рішень та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 512/5.

Цим Законом визначено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхні права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження (ст.ст. 1, 2, 5, 7, 10, 11, 111, 85 Закону).

В ході судового розгляду встановлено, що на примусовому виконанні у Ленінському відділі державної виконавчої служби Дніпропетровьского міського управління юстиції перебувало зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_9 на користь юридичних осіб на загальну суму боргу 271 307,39 грн.

Старшим державним виконавцем Ленінського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_1017 травня 2013 року складено акт опису та арешту майна боржника, а саме: житловий будинок № 65 по вул. Можайського в м. Дніпропетровську, вартість майна визначена висновком експерта та складає 201 000 грн./том 1 а.с. 15, 20/

В період з 15 липня 2013 року старшим державним виконавцем Ленінського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_10вчинялися дії щодо примусової реалізації зазначеного арештованого майна боржника на електронних торгах.

На підставі Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 № 656/5 і зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.04.2014 за № 427/25204 та іншими нормативними документами, ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 22.12.2014 проведено електронні торги з реалізації нерухомого майна: домоволодіння № 65 по вул. Можайського в м. Дніпропетровську, що належить ОСОБА_9, що підтверджується протоколом № 41 682 про проведення електронних торгів. Переможцем став учасник: 5 ОСОБА_1 /а.с. 6-7/, який сплатив суму в розмірі 241 395,00 грн., а саме: 229 325 грн. 25 коп. на рахунок Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ за придбання лоту № 21 341, ЄДРВП 36994380, організатору електронних торгів ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України було перераховано грошові кошти у розмірі 4 232 грн. 25 коп. та 7 837 грн. 50 коп. /том 1 а.с. 9/

05 лютого 2015 року державним виконавцем було складено Акт про проведення електронних торгів (аукціону) по реалізації арештованого майна з реалізації домоволодіння № 65 по вул. Можайського в м. Дніпропетровську, затвердженого начальником Ленінського ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_3, згідно якого переможцем електронних торгів став учасник: ОСОБА_1, що сплатив суму в розмірі 241 395,00 грн. /том 1 а.с. 8/

Після отримання акту про проведенні електронні торги ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса для реєстрації права власності на придбане ним домоволодіння. Однак, 25 лютого 2015 року нотаріус видав позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що на час проведення електронних торгів, майно належало не боржнику, а іншій особі. /том 1 а.с. 10/

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 25 червня 2015 року, ? частина домоволодіння № 65 по вул. Можайського в м. Дніпропетровську належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 02 серпня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального окуругу ОСОБА_11 та ? частина домоволодіння № 65 по вул. Можайського в м. Дніпропетровську належить ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 03 серпня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального окуругу ОСОБА_11 Згідно актуальної інформації про державну реєстрацію обтяження арешт накладено 07 квітня 2015 року на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2015 року та 13 травня 2015 року на підставі постанови про арешт майна боржника державного виконавця Ленінського ВДВС ДМУЮ у Дніпропетровській області Єремєєвої О.О. від 13 травня 2015 року. /том 1 а.с. 11-13/

Згідно зі ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Частинами 4, 5 ст. 656 ЦК України встановлено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 658 ЦК України встановлено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

За правилами ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на електронних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення електронних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

Такий висновок узгоджується з приписами ст.ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру електронних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з електронних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,Закону України «Про нотаріат»).

Враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Крім того, статтею 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла в момент виникнення правовідносин від 21.04.1999) одержавши документальне підтвердження належності боржникові на праві власності будинку чи іншого нерухомого майна, державний виконавець накладає на них арешт шляхом опису і оцінки за їх вартістю на момент арешту та надсилає повідомлення нотаріальному округу за місцем знаходження майна вимогу про реєстрацію даного факту. Про накладення арешту на будинок чи інше нерухоме майно, заставлене третім особам, державний виконавець невідкладно повідомляє цих осіб.

Під час розгляду справи було досліджено матеріали зведеного виконавчого провадження № 37242938 з виконання виконавчого листа № 2-1778/2011 від 16.01.2013, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з боржника ОСОБА_4 на користь ПАТ «ПроКредитБанк» заборгованості в розмірі 93 913,02 грн. та з виконання виконавчого листа № 2-809/2011, виданого 30.11.2012 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з боржника ОСОБА_4 на користь ПАТ «Новий» в рахунок заборгованості за прострочені проценти по кредитному договору в розмірі 175 104,80 грн. та судові витрати у сумі 1 820,00 грн.

Постановою головного державного виконавця Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_12 від 17 січня 2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-809/2011, виданого 30.11.2012 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з боржника ОСОБА_4 на користь ПАТ «Новий» в рахунок заборгованості за прострочені проценти по кредитному договору в розмірі 175 104,80 грн. та судові витрати у сумі 1 820,00 грн. /а.с. том № 3 а.с. 154/

Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_12 17 січня 2013 року накледено арешт на все майно, що належить ОСОБА_4. /том 2 а.с. 80/ Однак виконавче провадження не містить жодного витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження з зазначенням обтяження майна данною постановою.

Постановою головного державного виконавця Красногвардійскього ВДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_13 27 лютого 2013 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1778/2011 від 16.01.2013, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з боржника ОСОБА_4 на користь ПАТ «ПроКредитБанк» заборгованості в розмірі 93 913,02 грн. закінчено та направлено за належністю до Ленінського ВДВС ДМУЮ. /том 2 а.с. 5, 6/

11 березня 2013 року постановою державного виконавця Ленінського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_12 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1778/2011 від 16.01.2013, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з боржника ОСОБА_4 на користь ПАТ «ПроКредитБанк» заборгованості в розмірі 93 913,02 грн. /том 2 а.с. 4/

Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_10 від 15 березня 2013 року виконавче провадження № 36994380 з примусового виконання виконавчого листа 2-809/2011, виданого 30.11.2012 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська приєднано до зведеного виконавчого провадження № 37242938. /том 2 а.с. 26/

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 28 березня 2013 року зазначено, що постановою державного виконавця Красногвардійскього ВДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_13 від 17 січня 2013 року накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_4, ІНН 195317965. /том 2 а.с. 31/

Відповідно до витягу з Державного речових реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 08 липня 2013 року зазначено, що постановою державного виконавця Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_13 від 17 січня 2013 року накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_4, ІНН 195317965. /том 2 а.с. 75/

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 лютого 2015 року вбачається, що 31 липня 2013 року обтяження припинено на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_4, на підставі постанови Красногвардійського Відділу державної виконавчої служби про звільнення з-під арешту майна боржника від 22 липня 2013 року. /том № 1 а.с. 136-137/

Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_10 від 12 серпня 2013 року накладено арешт на все майно та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику ОСОБА_4 /том 2 а.с. 89-90/

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 12 серпня 2013 року зазначено, що постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_10 від 12 серпня 2013 року накладено арешт на все майно та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику ОСОБА_4 /том 2 а.с. 93, 96/

Станом на 22 грудня 2014 року з веб-сайту електронних торгів вбачається, що у графі «обтяження» зазначено, що на домоволодіння № 65 по вул. Можайського в м. Дніпропетровську накладено два обтяження: Ленінського та Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ. /а.с. 114/

Як вбачається з матеріалів справи акт опису і арешту майна № 37242938 домоволодіння № 65 по вул. Можайського в м. Дніпропетровську був складений державним виконавцем Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_10 17 травня 2013 року, проте в порушення вимог ч. 4 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла в момент виникнення правовідносин від 21.04.1999) державним виконавцем не направлено копію зазначеного акту нотаріальному округу, тобто фактично арешт на домоволодіння не було накладено.

Судом під час розгляду справи встановлено, що саме в зв'язку із тим, що державним виконавцем не виконані вимоги ч. 4 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла в момент виникнення правовідносин від 21.04.1999), тобто з вини державного виконавця Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ не було накладено арешт на домоволодіння № 65 по вул. Можайського в м. Дніпропетровську, яке належало ОСОБА_4 та під час проведення електронних торгів позивачем фактично було придбане майно, яке не належало боржнику ОСОБА_4, а відтак Ленінський ВДВС ДГТУЮ у Дніпропетровській області не міг бути продавцем вказаного майна, оскільки арешт на домоволодіння № 65 по вул. Можайського в м. Дніпропетровську був накладений 12 серпня 2013 року, тобто після відчуження майна боржником, за таких обставин суд приходить до висновку про порушення державним виконавцем встановленої законодавством процедури та порядку проведення торгів щодо реалізації майна боржника ОСОБА_4

Згідно п. 3 рзділу ІІ «Тичасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів» керівник регіонального органу державної виконавчої служби, начальник відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України після отримання документів щодо передачі майна на реалізацію у строк до п'яти робочих днів перевіряє ці документи на відповідність вимогам законодавства, наявність відомостей про місце зберігання й демонстрації майна та у разі виявлення порушень надає доручення щодо їх усунення у строк до п'яти робочих днів.

Однак державною виконавчою службою не здійсненні дії щодо перевірки документації на відповідність вимогам законодавства, наявність відомостей про місце зберігання й демонстрації майна, у зв'язку з чим було виставлено на реалізацію на електронних торгах, яке не належало боржнику ОСОБА_4, а інформація про лот на веб-сайті СЕТАМ не відповідала дійсності.

Отже, враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч.ч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

Разом із тим слід зазначити, що оскільки виходячи зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2015 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними правочинів.

У постанові Верховного Суду України у справі № 6-1884цс15 від 18 листопада 2015 року викладено, що сам по собі факт порушення Порядку не може бути безумовною підставою для визнання таких торгів недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, шо могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними, зазначена правова позиція відповідно до ч. 1 ст. 360-7ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Враховуючи те, що реституція, тобто повернення у стан, який існував до укладення недійсного правочину, можлива лише між його сторонами, необхідно встановити, хто саме є продавцем та покупцем за договором, який було укладено за результатами проведення прилюдних торгів та який у подальшому визнано недійсним.

Вирішуючи питання про те, хто є продавцем за укладеним за результатами торгів договором необхідно виходити з умов договору, що укладається між ДВС та спеціалізованою організацією.

У даному випадку, ДП «Інформаційний центр» МУЮ України лише надавала послуги з організації і проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, а Ленінський ВДВС Дніпропетровського МУЮ самостійно виступав від свого імені на прилюдних торгах як продавець.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» (зі змінами від 01.01.2004) шкода заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню в порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

У зв'язку з наведеним, сплачені позивачем грошові кошти у сумі 241 395,00 грн. необхідно стягнути саме з Держави в особі Державної казначейської служби України, в порядку застосування реституції.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За таких обставин та аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_14 до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Держави в особі Державної казначейської служби України про визнання електронних торгів недійсними і відшкодування шкоди в частині повернення сплаченої суми у розмірі 241 395,00 гривень з Держави в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_14.

Вирішуючи позовні вимоги стосовно стягнення індексу інфляції за період з січня 2015 року по лютий 2017 року суд виходить із наступного.

Згідно частини 2 статті 216 ЦК України якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню з винної особи. Зокрема, збитки полягають в обесцінуванні грошей в результаті інфляції, тому відповідач зобов'язаний повернути грошову суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період.

Розрахунок встановленого індексу інфляції за період прострочення з січня 2015 року по лютий 2017 року виконано з урахувнням листа Верховного Суду України № 62-97р. від 03.04.2007 «Рекомендації відносно порядку застосування індексу інфляції при розгляді судових справ» та складає:

з січня 2015 року по грудень 2015 року 143,3 %, отже, 241 395,00 грн. * 143,3 % / 100 % = 345 919,04 грн. 241 395,00 грн. = 104 524,04 грн.

з січня 2016 року по грудень 2016 року 112,4 %, отже, 241 395,00 грн. * 112,4 % / 100 % = 271 327,98 грн. 241 395,00 грн. = 29 932,98 грн.

з січня 2017 року по лютий 2017 року 102,1 %, отже, 241 395,00 грн. * 102,1 % / 100 % = 246 464,30 грн. 241 395,00 грн. = 5 069,30 грн., а за період прострочення з січня 2015 року по лютий 2017 року 104 524,04 + 29 932,98 + 5 069,30 = 139 526,32 грн.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині стягнення індексу інфляції за період прострочення з січня 2015 року по лютий 2017 року підлягають частковому задоволенню в розмірі 139 526,32 грн.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно частини 2 статті 216 ЦК України якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню з винної особи

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає в моральних переживаннях у зв'язку із неправомірними діями, погіршенням стану здоров'я, самопочуття, безсоння, нервового збудження, погіршення взаємовідносин в сім'ї у зв'язку із втратою грошей та почуття обману та завдану моральну шкоду позивач оцінює в 110 000 гривень.

З боку позивача ОСОБА_1 надано довідку № 16 від 25 січня 2017 року з КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» ДОР», відповідно до якої дружина позивача - ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, знаходилась на добровільному стаціонарному лікуванні в відділенні № 4 КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» ДОР» з 22 грудня 2016 року по 25 січня 2017 року. /а.с. 70/

Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Крім цього, в п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У відповідності до ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Верховний суд України в Постанові Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Таким чином, внаслідок протиправних дій відповідача, позивачеві були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи: характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, характеру немайнових втрат й принципу розумності та справедливості, вирішуючи розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань, враховує вказані позивачем та встановлені судом обставини характеру спричиненої моральної шкоди позивачу та, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5 000,00 гривень.

Приймаючі до уваги, що позовні вимоги задоволено, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 859,21 грн.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 11, 16, 23, 203, 215, 216, 650, 655, 656, 657, 658, 662, 1167, 1174 ЦК України, ст.ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, 169, ч. 2 ст. 197, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Держави в особі Державної казначейської служби України про визнання електронних торгів недійсними і відшкодування шкоди задовольнити частково.

Визнати недійсними електронні торги від 22 грудня 2014 року з реалізації домоволодіння № 65 по вулиці Можайського в м. Дніпро проведені між продавцем Ленінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції та покупцем ОСОБА_1.

Стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби України, на користь ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_1 суму у розмірі 241 395,00 грн. (двісті сорок одну тисячу триста дев'яносто п'ять гривень 00 копійок)

Стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби України, на користь ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_1 індекс інфляції за період з січня 2015 року по лютий 2017 року у розмірі 139 526,32 грн. (сто тридцять дев'ять тисяч п'ятсот двадцять шість гривень 32 копійки)

Стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби України, на користь ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. (п'ять тисяч гривень)

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби України, на користь ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_1 судові витрати у розмірі 3 859,21 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.Г. Остапенко