Ухвала

іменем україни

28 вересня 2017 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ КузнєцовВ.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4, орган опіки та піклування Адміністрації Дніпровського району Камянської міської Ради, Дніпровський районний у місті Дніпродзержинську відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом до ОСОБА_3 в якому просила позбавити останню батьківських прав відносно її сина та свого онука ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мотивуючи свої вимоги тим, що після народження дитини відповідач не приховувала свого байдужого ставлення до неї, не проявляла жодних материнських почуттів, турботи, уваги, а після досягнення дитиною дев'яти місячного віку, залишила його із чоловіком і з цього часу життям та розвитком не цікавилась.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від Дніпропетровської області від 17 лютого 2017 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вирішено питання судового збору.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судом апеляційної інстанції, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У п. п. 15, 16, постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно виходив із того, що позбавлення відповідача батьківських прав є передчасним, оскільки позивачем не доведено та не надано відповідних доказів, що ОСОБА_3 навмисно ухилялася від виконання свої обов'язків по вихованню сина. Крім того, апеляційним судом надано належну оцінку рішенню апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2006 року, яким місце проживання дитини визначено із матір'ю, однак дане рішення попри намагання матері повернути сина, ні добровільно, а ні в примусовому порядку через відповідну виконавчу службу виконано не було. Вказане свідчить про намагання матері вирішити питання проживання її сина із нею.

Позивачами не доведено факту навмисного та свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками відносно свого сина.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновку суду апеляційної інстанції вони не впливають та його не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4, орган опіки та піклування Адміністрації Дніпровського району Камянської міської Ради, Дніпровський районний у місті Дніпродзержинську відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про позбавлення батьківських прав.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О.Кузнєцов

і кримінальних справ