Справа № 314/1055/17 Провадження № 2/314/670/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2017 року Вільнянський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Кіяшко В.О.,

секретар судового засідання Лазечна Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Форт», третя особа: відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання договору оренди землі недійсним та визнання договору припиненим,

за участю

представників

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання договору оренди землі недійсним та визнання договору припиненим.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй в порядку спадкування після смерті чоловіка належить земельна ділянка площею 7,23га, яка розташована на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 13.02.2016року № 59.

До цього, 01.01.2007 року між її чоловіком та ФГ «Форт» було укладено договір оренди спірної земельної ділянки, строком на 10 років.

У 2016 році після оформлення правовстановлюючих документів на землю, позивач особисто повідомила ФГ «Форт», що вона має намір закінчити дію договору оренди.

В подальшому вона звернулась до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі державний реєстр), з отриманих документів їй стало відомо про наявність зареєстрованого договору оренди на отриману у спадщину земельну ділянку, між нею і ФГ «Форт» від 01.03.2016.

Право оренди згідно нового договору, було зареєстровано у Державному реєстрі приватним нотаріусом ОСОБА_4 28.04.2016.

Позивач вважає, що договір оренди земельної ділянки від 01.03.2016 року, укладений між нею та відповідачем, є недійсним, оскільки право оренди на цю ділянку виникло у відповідача ще з 01.01.2007 року і до цих пір воно не припинено, як і не припинено термін дії самого договору оренди.

Крім цього, підставою недійсності нового договору оренди землі від 01.03.2016 року є те, що вона не давала свого волевиявлення, що суперечить ст. 203 ЦК України.

У звязку з чим позивач змушена звернутись до суду з відповідним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні не заперечував факт укладання договору оренди спірної земельної ділянки між ОСОБА_1 та ФГ «Форт», при цьому просив суд визнати вказаний договір недійсним, так як він був укладений ще під час існування іншого договору, дію якого просив припинити з 09.01.2017.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову та пояснив, що в 2007 році між ФГ «Форт» та ОСОБА_5 був укладений договір оренди землі строком на 10 років. В 2013 році ОСОБА_5 помер. Після його смерті спадщину прийняла його дружина. Після оформлення всіх документів сторонами був укладений новий договір оренди спірної земельної ділянки, що не суперечить закону.

В судове засідання представник 3-ї особи не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Зі згоди учасників процесу, суд ухвалив розглядати справу у відсутності представника 3-ї особи.

Суд, вислухавши учасників, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного.

Відповідно до п. 1 ст.6 та ст.13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Кожен, чиї права і свободи, викладені в цій конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Право на судовий захист гарантується також і статтею 55 Конституції України.

З матеріалів справи вбачається, що 01.01.2007 між ОСОБА_5 та ФГ «Форт» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 7,23га яка розташована на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (а.с. 15).

29 травня 2013 року ОСОБА_5 помер, після його смерті відкрилась спадщина в тому числі і на спірну земельну ділянку.

Спадщину після смерті ОСОБА_5, прийняла його дружина ОСОБА_5 ОСОБА_6.

Представництво у разі зміни власника речі, переданої у найм, передбачено загальними положеннями про найм Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходить права та обвязки наймодавця.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Як слідує зі статті 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб.

Частиною 4 ст. 32 Закону України, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

13.02.2016 ОСОБА_1, після смерті чоловіка, оформила всі документи в тому числі і право власності на спірну земельну ділянку(а.с. 12).

Відповідно до договору, укладеного між ОСОБА_5 та ФГ «Форт» в п. 40 (а.с. 17), передбачено, що смерть фізичної особи не є підставою для припинення договору.

Таким чином до позивача по справі перейшли всі права та обовязки стосовно спірної земельної ділянки відповідно до договору оренди 2007 року.

В свою чергу 01.03.2016 року між позивачкою та відповідачем було укладено договори оренди землі, який зареєстрований в державному реєстрі 28.04.2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_4 на строк 10 років, предметом якого є оренда спірної земельної ділянки, яка вже перебуває в оренді, що підтверджується договором оренди від 01.01.2007. зареєстрованого в Центрі ДЗК 09.01.2007 за № 41 (а.с. 18).

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди укладається в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є:

- об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);

- строк дії договору оренди;

- орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.604 ЦК України зобовязання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Новація - це угода сторін про те, що первісне зобов'язання припиняється, а між його учасниками виникає нове зобов'язальне правовідношення. Оскільки нове зобов'язання скасовує старе, то новація припиняє всі додаткові зобов'язання, що забезпечують виконання колишнього зобов'язання, якщо сторони не обумовили, що ті продовжують свою дію. Однак, якщо має місце не новація, а проста зміна якоїсь умови договору (наприклад, подовження терміну його дії), то додаткові зобов'язання свою дію зберігають. Основна особливість новації полягає в тому, що при ній відбувається заміна зобов'язання: місце зобов'язання, що припинило своє існування, займає нове. Неодмінна вимога до новації - збереження суб'єктного складу зобов'язання (у первісному і знову виниклому зобов'язанні виступають той же кредитор і той же боржник). Для здійснення новації необхідно, щоб і первісне, і нове зобов'язання були дійсними. Якщо в силу яких-небудь зазначених у законі основ первісне зобов'язання повинне вважатися недійсним, то таким же буде і нове. На стороні, що посилається на новацію, лежить обов'язок у випадку суперечки довести угоду з цього приводу з іншою стороною зобов'язання.

У відповідності до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, а у відповідності до ч.2 ст.57 цього Кодексу ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_7, пояснила, що вона працює помічником приватного нотаріуса ОСОБА_8 В березні - квітні 2016 року до приватного нотаріуса ОСОБА_4 звернулась особисто ОСОБА_1 та представник ФГ «Форт» з вимогою зареєструвати укладений між ними договір оренди, при цьому нотаріусом були перевірені надані документи, всі відомості були перевірені відповідно до вимог закону, і за згодою сторін договір оренди земельної ділянки був зареєстрований.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-78цс13, виходячи з того, що відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з'ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав.

Із договорів оренди землі від 01.03.2016 року, копія якого долучена до матеріалів справи, вбачається, що спірний договір оренди земельної ділянки, укладений у письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію, позивачка мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення позивачки було спрямоване на укладання договору оренди.

Згідно ч. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

В судовому засіданні представник позивача не заперечував проти підписання договору оренди саме позивачем, крім того, вона також знала, що строк дії договорів оренди землі від 01.01.2007 року закінчується лише в 2017 року, проте її волевиявлення було спрямоване саме на укладення договору оренди землі.

За вказаних обставин застосування ст. 230 Цивільного кодексу України у даному випадку неможливе.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається із позовної заяви, позивачка вважає, що її право порушено безпосередньо в звязку з тим, що строк дії договору оренди від 01.01.2007 року на момент укладення нового договору не закінчився, хоча доказів щодо порушення своїх прав до матеріалів справи не додала, а відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доводи позивачки не є безумовною підставою для визнання правочинів недійсними в розумінні норм матеріального права, які містяться в статтях 203, 215 ЦК України та ніяк не порушує її права та законні інтереси.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши та з'ясувавши всі обставини справи та оцінивши усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 15, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Форт», третя особа: відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання договору оренди землі недійсним та визнання договору припиненим відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області, а особами, які не були присутні в судовому засіданні протягом 10 днів з моменту отримання його копії.

Суддя : В. О. Кіяшко

19.05.2017