Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/2737/17

Провадження № 2/185/2259/17

18 травня 2017 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючий суддя Бабій С.О., за участю секретаря судового засідання Шмик К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», третя особа ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

В С Т А Н О В И В:

17.11.2016 р. вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_2 була визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_1 до обвинуваченої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», третя особа ОСОБА_4 про відшкодування шкоди задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на користь потерпілого ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди заподіяної майну в сумі 49000 грн., в рахунок відшкодування шкоди завданої життю та здоровю 2065,35 грн., за проведення автотоварознавчого дослідження 1500 грн., всього 52 565, 35 грн., стягнуто з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди грошові кошти в сумі 40 960 грн. 00 коп., стягнуто з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 10 000 грн. 00 коп., в іншій частині позову відмовлено, вирішено питання про відшкодування процесуальних витрат.

09.03.2017 року Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_2, в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, було скасовано та призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.04.2017 р. цивільну справу № 185/27373/17, яка зберігається у кримінальному провадженні № 001599 (185/9257/15-к), за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», третя особа ОСОБА_4 про відшкодування шкоди було прийнято до провадження головуючого судді Бабій С.О. та призначено до судового розгляду.

18.05.2017 р. у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовну заяву від 10 вересня 2015 р. (том 1, а.с.23-25) у частині вимог про стягнення із відповідача ОСОБА_3 з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на його користь в рахунок страхового відшкодування стосовно шкоди заподіяної майну 49000 гривень, та стягнення із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 40 960 грн. для відшкодування майнової шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що позивачу на праві власності належить мотоцикл НОМЕР_1. 21 червня 2015 року із вини відповідача ОСОБА_2, яка керувала автомобілем НОМЕР_2 біля магазину «Капі», за адресою: м. Павлоград, вул. Іскрівська, 3-А, відбулося зіткнення мотоциклу НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля НОМЕР_3, в результаті чого мотоцикл позивача було пошкоджено. Відповідно до висновку № 098/1/15 експертного автотоварозначого дослідження від 01 вересня 2015 року, складеного приватним підприємцем ОСОБА_5, вартість матеріальної шкоди, завданої позивачу як володільцю мотоцикла НОМЕР_1 складає 89 960 грн., що дорівнює ринковій вартості мотоциклу НОМЕР_1 до його пошкодження.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_6 позовні вимоги не визнали повністю, посилаючись на те, що висновок № 098/1/15 експертного автотоварозначого дослідження від 01 вересня 2015 року, складений приватним підприємцем ОСОБА_5 не є належним та допустимим доказом у справі через порушення порядку проведення огляду транспортного засобу та відсутність документів, які підтверджують наявність у ОСОБА_5 статусу субєкта оціночної діяльності, надали письмові заперечення на позов від 28.04.2017 р. Також вказували на наявність вини самого позивача у дорожньо-транспортній пригоді, які сталася 21.06.2015 р., з огляду на результати висновку атвотехнічної експертизи № 451-16 від 29 вересня 2016 року, згідно якого швидкість руху мотоциклу «Honda CBUR 900RR» складає не менше 74,2-77,3 км./год.

Відповідач ОСОБА_3 з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» надала письмове заперечення від 17.05.2017 р. проти позову, де зазначив, що позивач до страхової компанії 07.08.2015 р. звернувся із повідомленням про ДТП, проте на час розгляду справи заяву про виплату страхового відшкодування не надав, відтак вимоги до відповідача є передчасними та необґрунтованими (том 3, а.с.9-10).

Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні просив відмовити у позові за необґрунтованістю.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, третю сторону, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про стягнення на користь позивача із відповідача ОСОБА_3 з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» в рахунок страхового відшкодування стосовно шкоди заподіяної майну 49000 гривень, та стягнення із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 40 960 грн. для відшкодування майнової шкоди слід відмовити повністю за наступних підстав.

Судом встановлено, що майнова шкода, стягнення якої є предметом спору, завдана позивачу внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду від 17.11.2016р. (том 1, а.с.170-174), який було скасовано ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.03.2017 року в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а решті залишено без змін (том 1, а.с.235-243), ОСОБА_2 було визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначенои їй покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день ухвалення вироку становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Вирок в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування матеріальної шкодибуло скасовано, та у даній частині кримінальне провадження направлено на новий розгляд в суді 1-ої інстанції в порядку цивільного судочинства, оскільки потерпілим в обґрунтування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, надано суду висновок №098/1/15 експертного автотоварозначого дослідження від 01 вересня 2015 року, відповідно до якого вартість матеріальної шкоди, завданої володільцю мотоцикла НОМЕР_1 складає 89 960 гривень (т.2 а.с.29-35). Суд, задовольняючи цивільний позов потерпілого в цій частині, залишив поза увагою заперечення ОСОБА_2 на позовну заяву ОСОБА_1 та додані до них дані щодо вартості мотоциклу (т.2 а.с.74а-78), даний документ безпосередньо не дослідив, та не переконався, з урахуванням цих заперечень в обєктивності вищезазначеного висновку експерта щодо вартості збитків, спричинених пошкодженням автотранспортного засобу потерпілого, враховуючи й те, що експерт при його складанні про кримінальну відповідальність не попереджався.

Згідно ч.4 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Виходячи з аналізу процесуальних норм права, преюдиційність фактів, які відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними (ті самі особи (особа) або правонаступники) і об'єктивними (предмет спору, предмет доказування) межами, за якими сторони чи інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники, не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судом у рішенні в такій справі факти і правовідносини.

Вироком суду було встановлено, що 21 червня 2015 року приблизно о 20.30 годині водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_2 рухалася по вул. Іскрівська м. Павлограда зі сторони вул. Комарова в напрямку вул. Дніпровської. Наблизившись до магазину «Капі» за адресою: м. Павлоград, вул. Іскрівська, 3-А, водій ОСОБА_2С увімкнула сигнал лівого повороту з метою виконання маневру повороту ліворуч та вїзду до житлової зони. Після того ОСОБА_7 маючи обєктивну можливість своїми односторонніми діями забезпечити безпеку дорожнього руху, не врахувала дорожню обстановку, не впевнилася що її дії будуть безпечними та не створять небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпеки дорожнього руху, грубо порушуючи Правила дорожнього руху перед початком зміни напрямку руху виконуючи маневр повороту ліворуч не переконалася у безпеці виконання маневру, не надала перевагу у русі мотоциклу НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1, який рухався по вул. Іскрівська в зустрічному автомобілю напрямку, розпочала рух керованого нею автомобіля виконуючи маневр повороту ліворуч.

В процесі подальшого руху транспортних засобів, в районі вїзду до житлової зони, поблизу магазину «Капі» трапилося зіткнення передньої частини мотоциклу НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 з правою передньою частиною автомобіля НОМЕР_3 (в область переднього правого колеса) під керуванням ОСОБА_2 В результаті зіткнення, водій мотоциклу ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження.

Згідно висновку судової авто технічної експертизи № 70/27-437 від 22 липня 2015 року, у даній дорожній обстановці водій автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_2 повинна була діяти згідно до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, в якому вказано:

- п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

Технічна можливість запобігти зіткненню для водія автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_2 визначалася виконанням нею вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події з її боку, і для чого у неї не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які не дозволили б їй їх виконати.

При заданому механізмі події, дії водія ОСОБА_8 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному звязку з настанням даної ДТП.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду від 17.11.2016 р. набрав законної сили 09.03.2017 р.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.

Відповідно до розяснень, які викладені в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованою суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати па увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, піддягає відшкодуванню з повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Вимогами ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з висновком № 098/1/15 експертного автотоварозначого дослідження від 01 вересня 2015 року, складеного приватним підприємцем ОСОБА_5, вартість матеріальної шкоди, завданої позивачу як володільцю мотоцикла НОМЕР_1 складає 89 960 грн., що дорівнює ринковій вартості мотоциклу НОМЕР_1 до його пошкодження (том 1, а.с.35).

Власником транспортного засобу мотоциклу НОМЕР_1 є позивач ОСОБА_1 (том 1, а.с.54).

Власником транспортного засобу автомобіля НОМЕР_2 є третя особа ОСОБА_4 (том 1, а.с.27).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля НОМЕР_2 застрахована полісом ОСЦПВВНТЗ № АІ/4212459, який укладений 10.11.2014 р. між ОСОБА_3 з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» та ОСОБА_4, за із терміном дії з 11.11.2014 по 10.11.2015 р. включно, лімітом відповідальності відповідача ОСОБА_3 з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» за шкоду, заподіяну майну, 50 000,00 грн., франшиза 1000, 00 грн. (том 2, а.с.30).

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

В силу ст. 6 зазначеного вище закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує шкоду, заподіяну майну третьої особи. У даному випадку такий ліміт відповідальності не перевищує 49 000 грн.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Зазначеним законом передбачені дії, які повинні бути вчинені для виплати страхового відшкодування: відповідно до ст. 33-1 зазначеного вище закону страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов'язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) визначені ст. 37 зазначеного вище закону, згідно з якою підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є (37.1.3) невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

За приписами ст. 990 Цивільного кодексу України, ст. 25 Закону України Про страхування здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до п. 36.2 вказаного Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Як вбачається із заперечень на позов відповідача ОСОБА_3 з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» від 17.05.2017 р. та повідомлення від 07.08.2015 р. від позивача, із письмовим повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду до позивач звернувся 07.08.2015 р. звернувся із повідомленням про ДТП, проте доказів звернення із заявою про виплату страхового відшкодування не надав (том 3, а.с.9-14). Відтак, суд погоджується із доводами відповідача ОСОБА_3 з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» відносно відсутності на час розгляду справи підстав для стягнення із вказаного відповідача на користь позивача в рахунок страхового відшкодування стосовно шкоди заподіяної майну 49000 гривень.

Одночасно, суд враховує, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року по справі № 6-2808цс15 та є обовязковою відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України.

Відповідно до висновку № 098/1/15 експертного автотоварозначого дослідження від 01 вересня 2015 року, складеного приватним підприємцем ОСОБА_5, вартість матеріальної шкоди, завданої позивачу як володільцю мотоцикла НОМЕР_1 складає 89 960 грн., що дорівнює ринковій вартості мотоциклу НОМЕР_1 до його пошкодження (том 1, а.с.29-54).

Позивачем не було спростовано те, що відповідачі у справі не викликались та не були присутні під час огляду пошкодженого мотоцикла, що може викликати певні сумніви в обєктивності та вірності складеного висновку. Проте, згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачами у справі не було подано суду жодних доказів, які б спростовували висновок № 098/1/15 експертного автотоварозначого дослідження від 01 вересня 2015 року по суті, клопотання про преведення судової товарознавчої експертизи, попри розяснення судом сторонам у справі такого права, не заявлялося.

Одночасно, як вбачається із змісту звіту про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику позивачу як володільцю мотоцикла НОМЕР_1 від 01.09.2015 р., вартість відновлювального ремонту мотоцикла була визначена у розмірі 340 292, 53 грн., а ринкова вартість даного ТЗ становить 89 960 грн., а тому у підсумковому результаті вартість майнової шкоди була визначена експертом на рівні ринкової вартості ТЗ та складає 89 960 грн. (том 1, а.с. 35), виходячи із того, що вартість відновлювального ремонту мотоцикла з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість.

Проте, порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентується ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів».

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 30.2 ст. 30 вказаного Закону визначено, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 21 червня 2015 року за участю позивача та відповідача ОСОБА_2

Крім того, у п. 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено порядок визначення розміру та відшкодування шкоди, якщо транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження. При цьому розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», який згідно зі ст. 8 ЦК України (аналогія закону) може застосуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визначенням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

Відповідно до висновку № 098/1/15 експертного автотоварозначого дослідження від 01 вересня 2015 року вартість відновлювального ремонту складає 340 992, 53 грн., а ринкова вартість мотоцикла 89 960 грн.., тому в силу норм ст. 30 вищезазначеного Закону в даному випадку ремонт вважається економічно необґрунтованим.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд безпосередньо у судовому засіданні, по початку розгляду судом справи по суті оголошував позивачу зміст п.30.2 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» про те, що Пунктом 30.2 ст. 30 вказаного Закону визначено, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його

власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, та розяснювалося право на заявлення клопотань щодо проведення судової експертизи та зясовувалося, чи не заявляє позивач відповідних клопотань. Проте, позивач своїм правом на заявлення клопотань про проведення у даній справі судової авто товарознавчої експертизи не заявив, як і не надав суду будь-яких інших доказів вартістю транспортного засобу на підтвердження вартості мотоцикла НОМЕР_1 після дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 21 червня 2015 року за участю позивача та відповідача ОСОБА_2 При цьому із фофотаблиць до висновку № 098/1/15 експертного автотоварозначого дослідження від 01 вересня 2015 року чітко вбачається наявність на мотоциклі «Honda CBUR 900RR» державний номер НОМЕР_4 не пошкоджених вузлів, агрегатів та частин, які вочевидь мають певну залишкову вартість, проте можливості встановлення такої суд не має. Про наявність витрат на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди позивач не вказував та доказів понесення таких витрат суду не надав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини 1 та 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, одночасно ст.12 ЦК України передбачено, що особа вільно на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права.

Як випливає із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способами, передбаченими цим Кодексом та іншим способом, що встановлений договором або законом.

Із змісту ст. ст. 27, 31 ЦПК України вбачається, що позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета та підстав позову.

Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відтак, належних доказів у доведення своїх позовних вимог позивач суду не надав і судом таких доказів не здобуто, що зумовлює відмову у заявлених позивачем позовних вимогах повністю.

Згідно п.6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.4 ст.88 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 3,11,15, 57-61, 208-210, 212 - 215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати по справі по сплаті судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. О. Бабій