Справа № 212/6094/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Пустовіта О.Г.,

при секретарі Конограй В.В..,

за участю:

позивачки ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Виконавчий комітет Покровської районної у місті Ради м. Кривого Рогу про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання неповнолітніх дітей до ОСОБА_2.

В обґрунтування вимог вказала, що з відповідачем ОСОБА_2 перебуває в зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2006 року по теперішній час. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Родина з відповідачем розпалась, в січні 2016 року, вони перервали спільне проживання та подружні стосунки, тому з липня 2016 року на розгляді в Жовтневому районому суді м. Кривого Рогу знаходяться цивільні справи про розірвання їх шлюбу та стягнення аліментів на її користь на утримання двох малолітніх дітей, які мешкають разом з нею і знаходяться на її утриманні, оскільки відповідач ОСОБА_2 не приймає участі в їх утриманні.

Сім'я з відповідачем ОСОБА_2 не склалась, оскільки за час спільного проживання виявилися суттєві розбіжності в їх характерах, поглядах на життя, вирішення сімейних питань, через що між ними часто виникали конфлікти, які призвели до повної втрати взаєморозуміння та почуттів любові між ними. Відповідач почав погано ставитися до неї, жив своїм окремим життям, постійно без причини вчиняв сварки та скандали, під час яких ображав її. Все це відбувалось в присутності дітей, які стали боятися відповідача, уникати спілкування з ним. Тому вони перервали спільне проживання та ведення господарства, подружні стосунки припинили, і відповідач переїхав жити до своїх батьків.

При цьому з відповідачем ОСОБА_2 вони зареєстовані в спільній адресі-домоволодінні, яке є власністю її батьків, ні вона, ні відповідач ОСОБА_2 співвласниками не є.

За цією адресою зареєстровані і їх неповнолітні діти.

Дізнавшись, що вона має намір розлучитися з ним і стягнути на свою користь аліменти на утримання їх двох неповнолітніх дітей, відповідач ОСОБА_2 став активно своїми діями настроювати проти неї старшого сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, а їй погрожувати розправою, якщо вона не відкличе свої позови з суду.

Оскільки вона підтвердила свій намір розлучитися з відповідачем і стягнути з нього аліменти на утримання їх дітей, останній, 28 серпня 2016 року, взявши дітей з дому на прогулянку, просто не повернув їх додому, а залишив проживати разом із собою та своїми батьками АДРЕСА_1 будинку № 13.

При цьому жодного дозволу на переселення дітей з їх постійного місця проживання в іншу адресу відповідач ОСОБА_2 в неї не питав.

До теперішнього часу вони не дійшли згоди щодо місця проживання дітей. На цей час їх діти не досягли віку десяти років тане можуть приймати участь щодо, визначення місця свого проживання, шляхом надання особистої прихильності одному з батьків.

З серпня 2016 року діти мешкають разом з відповідачем в 3-кімнатній квартирі батьків відповідача ОСОБА_2. за адресою : АДРЕСА_2.

В зазначеній кварирі з урахуванням відповідача ОСОБА_7 та двох їх неповнолітніх дітей мешкають 10 осіб, собака та кіт. Для проживання дітей відсутні будь-які достатні побутові умови, не обладнані спільні місця, відсутнє місце для старшої дитини для навчання, немає ігрової площі, в квартирі антисанітарія через наявність тварин і погана якість прибирання.

Вона не згодна з тим, щоб їх діти проживали із відповідачем ОСОБА_2, оскільки відповідач осознано погіршує умови життя та розвитку дітей, і наполягає на визначенні місця проживання неповнолітніх синів разом з нею, їх матір'ю.

Вважає, що в інтересах неповолітніх дітей, одному з яких 6 років, а другому 4 роки, проживати краще саме з нею, а не з їх батьком- відповідачем ОСОБА_2. Вона має постійне місце роботи, її робочий день триває з 8-00 до 17-00, тому вона має час відводити старшу дитину до школи- ліцею № 35 м. Кривого Рогу, молодшого до дитячого садка № 270 Жовтневого району м. Кривого Рогу, займатися із ними вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про дітей. Має стабільний самостійний не малий дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистостей в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Крім того, вона проживає в окремому домоволодінні житловою площею 81 кв.м, з усіма комунальними зручностями, сучасним ремонтом та обладнанням, в цій квартирі для дітей є окрема кімната, в якій для їх проживання та навчання і розвитку створені всі умови. Крім того, вона постійно дбає про додатковий розвиток дітей, займається з ними додатково, розвиває з ними українську мову, англійську, та математику, тобто робе все для разнобічного розвитку особистості хлопчиків.

В той час як відповідач ОСОБА_2 працює, але при цьому витрачає свою заробітну платню на свої примхи. Крім того, його робочий день позмінний. Тому відповідач фізично не має можливості контролювати поведінку старшого сина, його навчання в школі та додатковий розвиток, не має змоги збирати та відводити дітей до школи та дитсадка, ці батьківські обов'язки він переклав на своїх батьків. Старший син на протязі останнього місяця проживання з відповідачем фактично є безприглядним, або в кращому випадку сидить вдома і грається на комп'ютері.

Крім того, фактично діти не мають нормальних умов проживання, мешкають у квартирі, яка не облаштована у повному обсязі всім необхідним для проживання дітей, яка не може забезпечувати умови для нормального розвитку дітей, їх навчання. Зі слів старшого сина ОСОБА_6, відповідач ОСОБА_2 більше уваги приділяє своїй роботі та своєму дозвіллю, з дітьми постійно бавляться тільки дід з бабою, а дітей годує піцею та пельменями, в той час, коли вона постійно різноманітнила їжу синів, враховуючи їх вік та потреби розвинення організму.

На протязі всього часу з моменту розпаду їх сім'ї відповідач ОСОБА_2 не приховує того, що хоче жити разом з нею, у зв'язку з тим, що дуже прив'язаний до неї, йому подобається у неї, окрім того є можливість культурного розвитку дітей через наявність культурно-масових закладів. Відповідач відкрито заявляє, що поверне їй дітей тільки якщо вона погодиться до нього повернутися. На всі її прохання зглянутися над синами і не губити їх життя та майбутнє, відповідач ОСОБА_2 заявляє, що пожаліє дітей, якщо вона поновить з ним подружні стосунки.

Таким чином, проживання дітей разом з нею відповідає інтересам самих дітей. Вона має можливість забезпечити їм належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням, чого відповідач забезпечити невзмозі. Разом з тим, вона не буде чинити жодних перешкод для спілкування відповідача із дітьми і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб діти через розлучення батьків не були позбавлення піклування батька.

Спиртними напоями вона не зловживає, не курить, на обліку в будь-яких диспансерах не зеребуває,за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, добре відноситься до дітей.

Вважає, що перебування синів в сім'ї відповідача негативно впливає на їх виховання, розвиток та здоров'я. Вона хоче дати дітям освіту і добробут. За таких умов їм буде краще проживати з нею.

Діти також хочуть жити з нею, але відповідач ОСОБА_8 зараз настроює дітей проти неї, усіма силами перешкоджає їх спількуванню, з чим вона погодитися не може.

Відповідач не може дати дітям ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров'я дітей умов проживання.

Тому просить суд визначити місце проживання дітей саме з нею, за місцем її реєстрації.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові, просила їх задовільнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що на даний час діти мешкають з ним. Він не забороняє позивачці спілкуватися з ними, не відмовляє коли вона хоче взяти їх до себе, але вважає, що постійно мешкати вони повинні лише з ним. Позивачка працює, інколи навіть вночі. До дітей їй ніколи, в неї не має на них часу. Крім того вона мешкає з яким-то чоловіком, а дітям не потрібно бачити його в одній квартирі. Просив у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради у судовому засідання позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей разом з матір'ю.

Допитий у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 (батько відповідача) пояснив, що його син заради своїх дітей готовий на все. З серпня 2016 року діти сини, віком 4 та 6 років мешкають разом з батьком, у зв'язку з тим, що позивачка ОСОБА_1 не має часу для дітей. Його син працює, коли він на роботі з дітьми проводить час його дружина, тобто бабуся, інколи дітей бере позивачка. Діти говорять, що хочуть до мами, але вона не має часу на них. Перешкод для того щоб мати бачилася з дітьми ніхто не чинить. За адресою позивачки мешкають якісь чоловіки, кожного разу різні, про це говорять діти. Він вважає, що діти повинні бути з батьком.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 (мати відповідача) суду пояснила, що с серпня 2016 року її онуки проживають разом з батьком, тобто відповідачем по справі. ОСОБА_1 сама привезла дітей до батька, коли приїхала з моря і з тих пір діти живуть у них. Вона вважає, що діти повинні мешкати з матір'ю, але мати не має на них часу, діти просяться до неї, але вона їх не забирає. Діти розповідають, що з позивачкою мешкають якісь чоловіки.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 (племінниця позивачки) суду пояснила, що с серпня 2016 року в родині почалися розбіжності. Вихованням дітей більше займаються бабусі та дідусі. Діти повинні жити з матір'ю та вважає, що відповідач маніпулює дітьми.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 (мати позивачки) суду пояснила, що діти її онуки повинні проживати разом з матірю. Вона завжди допомогала дочці у їх вихованні.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 (вітчим позивачки) суду пояснив, що позивачка з відповідачем і дітьми мешкали разом з ними. Спочатку усе було добре, але потім почалися сварки. Вважає, діти повинні бути з матір'ю, це буде правильно.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши обставини справи та давши оцінку доказам, наданих в їх обґрунтування, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 8 ЦПК України в редакції 2005 року, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 214 ЦПК України, п. 12 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 Про судове рішення у цивільній справі, під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, в тому числі і питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених судом обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом встановлено, що 16 вересня 2006 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 856.

16 липня 2010 року у них народився син ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого Жовтневим відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції в Дніпропетровській області, актовий запис № 922.

04 листопада 2012 року у них народився син ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого Жовтневим відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції в Дніпропетровській області, актовий запис № 1565.

Батьком дітей записаний ОСОБА_2, матір'ю - ОСОБА_1.

28 жовтня 2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується копією рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу, яка міститься в матеріалах справи.

З серпня 2016 року малолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають разом з відповідачем ОСОБА_2 у його батьків, що не спростовується сторонами по справі.

Згідно виробничої характеристики ОСОБА_2, мовою оригіналу: «…Хорошие организаторские способности и чувство ответственности позволяют ОСОБА_14 иметь весомый авторитет у товарищей. Вредных привычек не имеет, с товарищами по работе поддерживает дружиские отношения…», копія характеристики долучена до матеріалів справи.

Згідно до акту обстеження умов проживання від 20 жовтня 2016 року, складеного працівниками служби у справах дітей Виконкому Жовтневої районної у місті ради проведеного за адресою місця мешкання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, умови проживання за вищевказаною адресою задовільні.

Однак, за висновком органу опіки та піклування Виконкому Жовтневої районної у місті ради № 7/29-4719 від 07 листопада 2016 року, ураховуючи протокол засідання комісії з питань захисту прав дитини в Жовтневому районі від 03.11.2016 № 17, доцільно визначити місце проживання малолітніх дітей, разом з матірю, за місцем її мешкання, оригінал висновку долучений до матеріалів справи.

Суд погоджується з наданим висновком, щодо доцільності визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір'ю, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 намагаються приймати участь в житті своїх дітей, однак у зв'язку з різними поглядами на життя, мають розбіжності щодо їх виховання та не можуть прийти до спільного рішення, щодо їх місця проживання, що негативно впливає на психічний та розумовий стан дітей.

Відповідно до шостого принципу Декларації ООН прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, окрім випадків, коли існують виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Сімейного кодексу України, малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. При вирішенні питання, щодо тривалого (понад добу) перебування дитини без матері, суд повинен виходити першочергово з інтересів та віку дитини.

Таким чином, суд вважає, що розумовий розвиток, вікові потреби дітей такого віку та їх психологічний комфорт тісно пов'язані з необхідністю регулярної присутності поруч їх матері.

Знаходження дітей, у тому числі у нічний час, поза межами свого житла в іншому оточенні, хоча і поряд з рідним батьком але без матері, не відповідає інтересам дітей, що призведе до дисбалансу у їх психологічний спокій та порушить звичайний ритм дитячого життя.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно вимог ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини.

Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 „Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей.

При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Таким чином, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України ).

Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Сторонами по справі надано підтвердження наявності належних умов, характеристик та інших документів на підтвердження можливості проживання дітей як з матір'ю так із батьком, однак, суд приходить до висновку, що необхідно визначити місце проживання малолітніх дітей саме з матір'ю.

При вирішенні позовних вимог суд виходить із загальних засад захисту прав, свобод та інтересів, визначених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, загальних засад цивільного законодавства: справедливості, добросовісності та розумності.

Таким чином зважаючи на безперечні права батька та матері на участь у вихованні дитини, чинним законодавством встановлено обов'язок ухвалюючи рішення керуватися інтересами дитини.

Суд приходить до висновку, що коли справа стосується тих, хто не може сам себе захистити, не можна керуватися тільки емоціями або стереотипами, треба послуговуватися нормами права, враховуючи, що людина, незалежно від статі, віку, віросповідання, кольору шкіри тощо, є найвищою соціальною цінністю.

Залишення дитини з матірю це поширена практика. У більшості випадків, суд установлює за матірю право на проживання з дитиною, за винятком окремих обставин, таких як зловживання алкоголем (наркотиками), тяжка хвороба, перебування в місцях позбавлення волі, психічні розлади тощо.

Таку позицію висловив і ВСУ в постанові від 14.12.2016 (справа №6-2445цс16.

За приписами ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Положеннями ст. 159 СК України визначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Як вбачається зі свідчень позивачки ОСОБА_1, вона не чинить та не має наміру чинити перешкоди відповідачу ОСОБА_2 у спілкуванні з дітьми, а у разі виникнення даного спору він має право звернутися до суду за захистом своїх прав.

Таким чином, аналіз приведених вище доказів в сукупності, які суд вважає допустимими, достатніми та достовірними, вивчивши та дослідивши всі надані докази в сукупності та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи вищевикрадене та керуючись ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», Декларацією прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. ст. 1, 7, 18, 141,157,159, 160, 161 СК України, ст.ст. 10, 60, 107, 109, 118 120, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Виконавчий комітет Покровської районної у місті Ради м. Кривого Рогу про визначення місця проживання неповнолітніх дітей задовольнити повністю.

Визначити місце проживання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з їх матір'ю ОСОБА_1, за адресою місця реєстрації: м. Кривий Ріг, вул. П'ятирічок, будинок № 16.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення усіма учасниками процесу в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. Г. Пустовіт