Справа № 357/5077/17 Головуючий у І інстанції Бондаренко О. В.
Провадження № 22-ц/780/4717/17 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 52 04.10.2017

УХВАЛА
Іменем України
04 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Верланова С.М., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Вергелес О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський» про стягнення заборгованості з виплати середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди,-
встановила:
у травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищезазначеним позовом мотивуючи його тим, що 09 червня 2015 року, згідно наказу №131/1 позивач був прийнятий на посаду головного ветеринарного лікаря до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський».

У відповідності до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», згідно Указу Президента України від 17.02.2015р. №88/2015 «Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2015 році» та на підставі повістки виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 за підписом підполковника ОСОБА_2 , він 04.11.2015 року був призваний на строкову військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, в команду № НОМЕР_1 .

На час подання позову до суду, як солдат Збройних Сил України, перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_2 . Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, від визначеної законом. Відповідач не здійснює нарахування та виплату йому середнього заробітку у відповідності до вимог закону.

За останні два календарні місяці роботи, що передувало місяцю мобілізації, його заробітна плата складала 13 033,00 грн./міс.

Відповідно до ч.3,4 ст.119 КЗпП України, йому має бути виплачений середній заробіток за час його перебування на військовій службі, тобто з 01.01.2017 року по 30.06.2017 року в розмірі 36 640 грн. 59 коп.

Середній заробіток, що підлягає стягненню з відповідача на його користь розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», виходячи із середньоденної заробітної плати позивача за останні два місяці роботи, що передували призову на військову службу при частковій мобілізації та його звільнення, і становить: (6210,00 грн.+6 823,00грн.) (його заробітна плата за вересень та жовтень 2015 року з урахуванням обов`язкових податків та платежів): 53 дні (робочі дні у вересні-жовтні 2015 року) х 149 робочих дні (з 01.01.2017 року по 30.06.2017 року включно) = 245,91 грн. х 149 днів = 36640,59 грн.

Просив стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час його перебування на військовій службі за призовом під час мобілізації, на особливий період, з 01 січня 2017 року по 30 липня 2017 року включно, яка становить 36640,59 грн., відшкодувати моральну шкоду 10 000 грн., суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення (з 01.01.2017 р. по 30.06.2017 р.), а також три проценти річних від простроченої суми, що становить 2 055,57 грн., а всього 48 696,16 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час перебування на військовій службі за період з 01.01.2017 року по 30.07.2017 року в розмірі 36 640 грн. 59 коп., 3% річних в розмірі 542 грн. 08 коп. та моральну шкоду в розмірі 2 000 грн., всього 39 182 грн. 67 коп.

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський» судовий збір на користь держави в розмірі 640 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Сільськогосподарський виробничий кооператив «Розаліївський» подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права та трудового законодавства України, що призвело до неправильного вирішення даного спору.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що висновки суду першої інстанції є хибними відносно того, що позивач має право на збереження місця роботи (посади) та середнього заробітку в СВК «Розаліївський» на строк дії контракту від 06.04.2016 року, про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України.
Зазначає, що суд першої інстанції послався на норму Закону, яка не діяла ні на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, ні на час виникнення спірних правовідносин між сторонами.
Також, апелянт стверджує, що законодавець чітко визначив, що за працівниками призваними на військову службу за призовом під час мобілізації та/або прийнятими на військову службу за контрактом зберігається місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві лише під час дії особливого періоду на строк до його завершення.
Крім того, дія особливого періоду, під час якого допускається продовження строку контракту, обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудований період після закінчення воєнних дій. В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє.

Апелянт просив скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 09 червня 2015 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в СВК « Розаліївський» на посаду головного ветеринарного лікаря, що підтверджено копією трудової книжки (а.с.8).

З 04 листопада 2015 року ОСОБА_1 було призвано на строкову військову службу в ЗС України, що підтверджується довідкою виданою Володарським районним військовим комісаріатом від 02.03.2016 року №203 та копією повістки (а.с.10,11).

Згідно із витягом з Наказу Міністерства Оборони України командира оперативно-тактичного угруповання «Луганськ» від 15.02.2017 року №47 солдат ОСОБА_1 , старший водій радіолокаційного відділення радіолокаційного вузла, 15 лютого 2017 року прибув до складу сил та засобів оперативно-тактичного угрупування «Луганськ», які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, з метою виконання службових (бойових) завдань Військова частина НОМЕР_2 (м. Васильків). Підстава: витяг з наказу першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 23.01.2017 року №7дек. Посвідчення відрядження від 14.02.2017р. №60 (а.с.15).

З відповіді на запит Міністерства Оборони України в/ч НОМЕР_2 від 22.06.2017 року №424/1, вбачається, що військовослужбовець військової служби за контрактом солдат ОСОБА_1 був призваний на строкову військову службу 04.11.2015 року. 06.04.2016 року солдат ОСОБА_1 уклав контракт терміном на 3 роки і на даний час проходить військову службу за контрактом, що також підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 від 15.06.2017 року № 94 згідно із якою позивач проходить військову службу з 22.03.2016 року по теперішній час та копією контракту від 06.04.2016 року ( а.с.60-62).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не було надано доказів нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час перебування на військовій службі.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
Судом апеляційної інстанції, встановлено, що в порушення вимог чинного законодавства, відповідачем не був виплачений середній заробіток позивачу за час перебування на військовій службі з моменту призову, а саме: з 04.11.2016 року по 31.03.2016 рік, з 01.04.2016 року по 31.07.2016 рік та з 01.08.2016 року по 30.11.2016 рік. Також, було визначено середньоденний заробіток ОСОБА_1 за два останніх відпрацьованих місяці перед призовом на військову службу при шестиденному робочому тижні в розмірі 245,91 грн.

Вищенаведене підтверджується матеріалами справи, а саме: рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2016 року, яке набрало законної сили 29.09.2016 року, було стягнуто з СВК «Розаліївський» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 04.11.2016 року по 31.03.2016 року в розмірі 29 755 грн. 11 коп. та 5 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.10.2016 року, яке набрало законної сили 07.11.2016 року було стягнуто з СВК «Розаліївський» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 01.04.2016 року по 31.07.2016 року в розмірі 26 160 грн. 29 коп. та 5 000 грн. моральної шкоди (а.с.33-36).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.02.2017 року, яке набрало законної сили 14.03.2017 року, стягнуто з СВК «Розаліївський» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 01.08.2016 року по 30.11.2016 року в розмірі 33 255 грн. 39 коп. та 5 000 грн. моральної шкоди.

Згідно ст.119 КЗпП України працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до п.п.4-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 №105 «Про затвердження Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом»: «Для отримання компенсації з бюджету середнього заробітку підприємства, установи та організації подають щомісяця до 15 числа органові соціального захисту населення звіти про фактичні витрати на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам за формою згідно з додатком 1, погоджені районним (міським) військовим комісаріатом або військовою частиною, що здійснювали призов працівників на військову службу, в частині підтвердження призову та проходження військової служби, для подання до 19 числа структурному підрозділу соціального захисту населення копій зазначених звітів, а також зведеного звіту про фактичні витрати на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам за формою згідно з додатком 2.

Структурні підрозділи соціального захисту населення щомісяця до 23 числа подають відомості про загальний обсяг фактичних витрат на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам згідно з додатком 3 Мінсоцполітики для спрямування їм бюджетних коштів, що спрямовуються органам соціального захисту населення для перерахування підприємствам, установам, організаціям.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100.

Виплата компенсації проводиться підприємствами, установами, організаціями у строки, визначені статтею 115 КЗпП України.

Згідно ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції зробив правильний висновок про часткове задоволення позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:
апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський» відхилити, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді