РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/14589/16-ц

пр. № 2/759/1333/17

03 травня 2017 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Шум Л.М.

при секретарі: Прокопенко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві позов ОСОБА_1 до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про визнання права користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 у жовтні 2016 р. р. звернулася до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вона з 1986 р. зареєстрована та до теперішнього часу проживає в квартирі АДРЕСА_1, яку в свій час отримав її батько ОСОБА_2, відповідно до ордеру на сім'ю з трьох осіб, а саме: її - позивачку, батька - ОСОБА_2 та мати - ОСОБА_3

Далі позивачка зазначає, що у 1979 р. її батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвали шлюб, у зв'язку з чим у 1989 р. рішенням органу місцевого самоврядування був розділений особовий рахунок по вказаній вище квартирі, з виділенням у користування ОСОБА_2 житлової кімнати 10,3 кв.м. та ОСОБА_3 житлової кімнати 17,0 кв.м. та відповідно були зареєстровані різні особові рахунки на батьків позивачки.

Проте, в подальшому, у зв'язку з зміною місця проживання матері позивачки, Розпорядженням Ленінградської РДА від 06.11.1998 р. були внесені зміни в договір найму житлового приміщення з його переукладенням з позивачкою ОСОБА_1, а саме: на кімнату житловою площею 17,0 кв.м.

Далі позивачка зазначає, що у 2007 р. вона та її неповнолітня дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 приватизували 62/100 в рівних частинах спірної квартири, тобто фактично кімнату, яка була їй виділена у користування житловою площею 17,0 кв.м., при цьому, її батько ОСОБА_2 в свій час не скористався своїм правом на приватизацію виділеної йому у користування частини спірної квартир, а саме: кімнати житловою площею 10,3 кв.м.

Позивачка зазначає, що її батько ОСОБА_2ІНФОРМАЦІЯ_4 помер, та оскільки позивачка продовжує проживати у спірній квартирі, повністю її утримує з власні кошти, що підтверджується відповідними квитанціями, при цьому, остання перебуває на квартирному обліку з поліпшення житлових умов, вважає, що набула законне право користування частиною квартири, право користування якою було закріплено за її померлим батьком ОСОБА_2, а саме: кімнатою житловою площею 10,3 кв.м., у зв'язку з чим просила суд визнати за нею право користування 38/100 частин квартири АДРЕСА_1.

Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явилися, які про час та місце слухання справи повідомлені судом належним чином, а тому суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останніх на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника та дослідивши письмові докази по справі прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 9 Житлового Кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно Постанови Пленуму Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» - вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися у житло, суд повинен з'ясовувати, зокрема: чи була згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, тривалість часу їх проживання, тощо.

Встановлено, що батьками позивачки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 були ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які 19.07.1979 р. розірвали свій шлюб (а.с. 14, 29).

Встановлено, що відповідно до Витягу з рішення виконавчого комітету Ленінградської районної ради народних депутатів № 537 від 06.10.1989 р. був розділений особовий рахунок по квартирі АДРЕСА_1, з виділенням у користування ОСОБА_2 житлової кімнати 10,3 кв.м. та ОСОБА_3 житлової кімнати 17,0 кв.м. та відповідно були зареєстровані різні особові рахунки на вказаних осіб (а.с. 60).

Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Розпорядження Ленінградської РДА м. Києва № 1746 від 06.11.1998 р. були внесені зміни в договір найму житлового приміщення, а саме: по квартирі АДРЕСА_1, з його переукладенням з позивачкою ОСОБА_1, а саме: на кімнату житловою площею 17,0 кв.м, у зв'язку з зміною місця проживання матері останньої ОСОБА_3 (а.с. 19).

Встановлено, що у 2007 р. позивачка ОСОБА_1 та її неповнолітня дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 приватизували 62/100 в рівних частинах спірної квартири АДРЕСА_1 (а.с. 15).

Встановлено, що батько позивачки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 помер (а.с. 28), який за життя не скористався своїм правом на приватизацію частини спірної квартири, яка йому була виділена у користування відповідно до рішення органу місцевого самоврядування про розподіл особових рахунків, у зв'язку з чим позивачка, в тому числі з метою поліпшення своїх та своєї неповнолітньої дочки житлових умов, перебуваючи на відповідному квартирному обліку, звернулась до суду за захистом своїх житлових прав в порядку ст.ст. 15, 16 ЦК України.

В судовому засіданні, також встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 1986 р. зареєстрована та постійно проживає у спірній квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 18), при цьому, відповідно до наданих в судовому засіданні квитанцій про сплату комунальних послуг, саме позивачка здійснює утримання всієї спірної квартири.

Таким чином, оскільки достеменно встановлено, що протягом тривалого часу, а саме: з 1986 р. позивачка ОСОБА_1 проживає в спірній квартирі, утримує вказане житло, за вказаною адресою зареєстрована та є єдиною спадкоємницею після смерті свого батька ОСОБА_2, суд дійшов до висновку про можливість визнання за ОСОБА_1 право користування на 38/100 частин квартири АДРЕСА_1.

З урахуванням вищевикладеного та досліджених матеріалів справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачка та її представник відповідно до ст. 60 ЦПК України, довели в судовому засіданні позовні вимоги, які знайшли своє підтвердження та обґрунтування, а тому позов підлягає задоволенню

На підставі ст.ст. 9, ЖК України, Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» ст. 651 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 179, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про визнання права користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 право користування на 38/100 частин квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі до Святошинського районного суду м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання копії рішення.

Суддя: