Справа № 212/1205/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі

Головуючої судді: Т.І. Тимошенко

за участі секретаря судового засідання : І.О. Мариненко

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участі позивачки ОСОБА_1П, представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, цивільну справу за позовом;

ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про поновлення на роботі, в якому просила суд постановити рішення яким поновити її ОСОБА_1 на посаді головного юрисконсульта Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», та допустити рішення до негайного виконання.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 в своїй позовній заяві зазначила що, з 2011 року вона працювала на ДП «Криворізька теплоцентраль» правонаступником якого є ПАТ «Криворізька теплоцентраль». 25 жовтня 2016 року її переведено на посаду головного юрисконсульта. 03 лютого 2017 року була звільнення на підставі частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України.

13 січня 2017 року змінився керівник підприємства, так посаду генерального директора ПАТ «Криворізька теплоцентраль» почала обіймати ОСОБА_4 та з 17 січня 2017 року посаду Голови комісії з припинення. Зі зміною керівника підприємства почалися безпідставні порушення норм трудового законодавства по відношенню до деяких працівник підприємства, з необґрунтованих та незрозумілих підстав, обумовлених лише з причин особистої неприязні. 20 січня 2017 року за усною вказівкою керівника, працівниками відділу інформаційних технологій, у неї відібрали комп'ютерний системний блок та цього ж дня перемістили її в інший кабінет, з визначеного робочого місця відповідно, чим безпідставно обмежили її у здійсненні своїх трудових обов'язків. Її попередній кабінет було опечатано працівником відділу служби економічної безпеки та режиму та працівником господарського відділу. А також, цього дня на підставі наказу генерального директора ОСОБА_4 її було зобов'язано передати до канцелярії оригінали довіреностей, чим обмежили повноваження представляти інтереси підприємства та виконувати посадові обов'язки.

20 січня 2017 року ОСОБА_4 викликала її до свого робочого кабінету та зобов'язала надати пояснення, щодо виконання посадових обов'язків за період з 25 жовтня 2016 року по 13 січня 2017 року А також було «запропоновано» звільнитися за власним бажанням. Почувши відмову - її попередили про те, що намагатимуться звільнити її будь-яким чином і працювати вона не буде.

23 січня 2017 року через канцелярію підприємства вона звернулася до роботодавця з проханням забезпечити її належними умовами праці, відповідно до норм трудового законодавства України та повідомила про допущені порушення.

23 січня 2017 року прибувши до адміністративної будівлі ДП «Криворізька теплоцентраль» правонаступником якого є ПАТ «Криворізька теплоцентраль» для здійснення трудових функцій, охоронцем було повідомлено, що за розпорядження генерального директора ОСОБА_4 ключ від її кабінету № 11 надати не можуть, а надано ключі від кабінету № 30, який жодним чином необладнаний необхідними для роботи засобами та взагалі до нормального перебування у ньому (протяги), у зв'язку з чим, вона захворіла та перебувала на лікарняному з 24 січня 2017 року по 02 лютого 2017 року.

03 лютого 2017 року вийшовши на роботу після лікарняного, положення не змінилося, власником не відновлено її порушені права, незабезпечені умови праці, необхідні для виконання роботи, нестворені необхідні умови для нормальної високопродуктивної роботи, чим порушено її права передбачені ст. 21 КЗпП України та допущено порушення ст.141 КЗпП України. Всі ці негативні дії з боку роботодавця завдали їй моральних страждань, погіршилися відношення у колективі, робоча атмосфера стала вкрай негативною, власником (керівником) у відношенні неї була виявлена неповага і як до працівника, і як до людини, і як до громадянина України. У зв'язку з невиконанням власником (керівником) законодавства про працю, вона була змушена під психологічним впливом (спричиненим погіршенням та позбавленням можливостей реалізації своїх трудових функцій, погіршенням стосунків у колективі, та інших негативних наслідків морального характеру) та примусом звернутися до керівника підприємства з заявою про звільнення її з посади головного юрисконсульта, у зв'язку з порушенням роботодавцем, в особі генерального директора, норм трудового законодавства України, та жодним чином не обумовлена саме власним бажанням (волевиявленням). Керівник підприємства ОСОБА_4 навіть не намагалася відновити її порушенні права та виконувати вимоги законодавства про працю, а без жодних вагань підписала заяву про звільнення.

Вона має двох дітей, молодшому з яких на даний час виповнилося лише 2 роки, її чоловік перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, вона була єдиною працюючою особою у сім'ї. Її родина та вона потребує наявності у її житті роботи та отримання заробітної плати для забезпечення нормального матеріального, соціально-побутового і культурного рівня життя як свого, так і своїх дітей, які перебувають на повному її матеріальному забезпечені.

Позивача у судовому засіданні свої вимоги підтримала посилаючись на зазначені вище обставини.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі, та суду зазначили що, ОСОБА_1 звільнилась за власним бажанням, надавши роботодавцю - Державному підприємству «Криворізька теплоцентраль» особисто через канцелярію Заяву від 03 лютого 2017 року, вхід. № 148, в якій просила звільнити і за ч.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку з порушенням власником законодавства пре працю та умов Колективного договору з 03 лютого 2017 року та виплатити компенсацію за невикористану соціальну відпустку. Заява підписана особисто ОСОБА_1 Наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору (контракту) від 03 лютого 2017 року № 31-к Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» ОСОБА_1, головний юрисконсульт з 03 лютого 2017 року звільнена за власним бажанням, за ст. 38, ч.3 КЗпП України. Вихідна допомога при звільненні за такою підставою (ч.3 ст.38 КЗпП України) згідно ст.44 КЗпП України була нарахована у розмірі тримісячної середньої заробітної плати і виплачена позивачці. Компенсація за невикористану відпустку нарахована за 34 календарних дні.

З Наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору (контракту) від 03 лютого 2017 року № 31-к ОСОБА_1 ознайомилась особисто 03 лютого 2017 року, про що свідчить особистий підпис на цьому наказі. Погодження Наказу від 03 лютого 2017 року № 31-к службами, структурними підрозділами ДП «Криворізька теплоцентраль» зроблено 03 лютого 2017 року, про що на зворотній стороні наказу є підписи керівників підрозділів та служб. Трудова книжка отримана ОСОБА_1 в день звільнення 03 лютого 2017 року, про що свідчить особовий підпис в Книзі обліку № 2 руху трудових книжок та вкладишів до них на ДП «Криворізька теплоцентраль», № П/П 46 ОСОБА_1 Копію Наказу (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 03.02.2017 року № 31-к отримала ОСОБА_1 в день звільнення 03 лютого 2017 року, про що свідчить особовий підпис в Журналі реєстрації наказів про прийняття та звільнення (особовий склад) тривалого терміну зберігання (№ 05-31, почато: 25.10.2013 року) на ДП «Криворізька теплоцентраль», № П/П 31 03.02.2017р. ОСОБА_1

Згідно ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно.

ОСОБА_1 звільнилась за власним бажанням, надавши особисто роботодавцю - ПАТ «Криворізька теплоцентраль» через канцелярію заяву від 03 лютого 2017 року за вхід. № 148, в якій просить звільнити її за ч.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку з порушенням власником законодавства про працю та умов Колективного відпустку. Дана заява підписана особисто ОСОБА_1

Крім того ОСОБА_1 не скористалась своїм правом, передбаченим діючим законодавством України та не зверталася до комісії з трудових спорів щодо порушення її прав.

Генеральний директор ДП «Криворізька теплоцентраль» ОСОБА_4, згідно Наказу від 16 січня 2017 року № 24 приступила до виконання обов'язків. Відповідно до Наказу «Про розподіл функціональних обов'язків між керівниками ДП «Криворізька теплоцентраль» № 497 від 21 жовтня 2016 року, надала окреме доручення Головному юрисконсульту ОСОБА_1 надати звіти щодо проведеної нею роботи на посаді Головного юрисконсульта та групи по претензійно-позовній роботі, яка підпорядкована Головному юрисконсульту, за період з жовтня 2016 року по січень 2017 року. Цим наказом визначений обсяг функцій, обов'язків, та відповідальності керівників підприємства. Розділом 8 цього наказу встановлені функціональні обов'язки Головного юрисконсульта, що свідчить про наявність та визначеність функціональних обов'язків Головного юрисконсульта ОСОБА_1, що суперечить її доводам.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказує на те, що 20 січня 2017 року її безпідставно обмежили у здійсненні своїх трудових обов'язків. Проте у вказані дні, а саме 20 січня 2017 року та 23 січня 2017 року за розкладом судових справ, стороною або учасником яких є ПАТ «Криворізька теплоцентраль» в ці дні не розглядались.

ОСОБА_1, не виконавши окремого доручення (стосовно звіту) Генерального директора ОСОБА_4, залишила своє робоче місце, розташоване за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Електрична, 5, 2-й поверх, кабінет № 11, не передавши юридичні документи по судових справах, по виконавчих провадженнях, та інші юридичних документів, 20 січня 2017 року о 15 годині 30 хвилин, перейшла до кабінету № 30 на першому поверсі цієї ж адмінбудівлі, який тимчасово був вільний та отримала ключі від кабінету у чергового охорони адмінбудівлі. Слід зазначити, що згідно п. 5.1. Правил внутрішнього трудового розпорядку ДП «Криворізька теплоцентраль» затвердженого 24 березня 2016 року, у п'ятницю кінець праці о 15 годині 45 хвилин, тобто фактично вона перебувала 15 хвилин у кабінеті № 30.

23 січня 2017 року, ОСОБА_1 написала заяву про невідповідність кабінету № 30 на першому поверсі для виконання посадових обов'язків головного юрисконсульта, яку подала через канцелярію підприємства, вхід. № 54. Заяву ОСОБА_1, було розглянуто керівництвом, були вжито заходи щодо забезпечення робочого місця у кабінеті № 30, ОСОБА_1, з 24 січня 2017 року по 02 лютого 2017 року знаходилася на лікарняному (Листок непрацездатності ОСОБА_5 АДБ №764503 від 24.01.2017 року, діагноз: остеохондроз шийного відділу хребта). Діагноз захворювання, який зазначений у лікарняному листі, є хронічним захворюванням, та ніяк не може свідчити про причини «неналежних» умов праці, та як стверджує у позовній заяві ОСОБА_1 У кабінеті № 30 ОСОБА_1 знаходилась тільки один день 23 січня 2017 року.

Таким чином, ОСОБА_1 хотіла уникнути відповідальності за не складений звіт Генеральному директору. 03 лютого 2017 року, ставши до роботи після лікарняного, ОСОБА_1 не повідомила Генерального директора, що вона приступила до роботи. В цей же день, 03 лютого 2017 року о 09 годині 00 годині ранку ОСОБА_1 подала заяву про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України, подавши її в канцелярію ДП «Криворізька теплоцентраль», вхід.№ 148. Також ОСОБА_1 21 лютого 2017 року, було подано заяву до ПАТ «Криворізька теплоцентраль», в якій вона просить прийняти її на посаду провідного спеціаліста з претензійно-позовної роботи керівника групи з 22 лютого 2017 року, саме прийняти, а не поновити, що свідчить про звільнення ОСОБА_1 з посади головного юрисконсульта за власним бажанням.

Таким чином права працівника ОСОБА_1 ніяким чином не порушувались, умови для виконання посадових обов'язків надані були належні, необхідні для виконання нормальної високопродуктивної роботи, працювати та виконувати свої посадові обов'язки, передбачені угодою між роботодавцем та працівником відповідно до ст.21 КЗпП України.

Тому представники відповідача просили суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Суд в судовому засіданні встановив що, з 2011 року позивачка ОСОБА_1 працювала на підприємстві ДП «Криворізька теплоцентраль» правонаступником якого є ПАТ «Криворізька теплоцентраль».Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснив,що він працював на посаді директора і за час його роботи позивачка проявила себе дисциплінованим та кваліфікованим працівником,ніяких зауважень до її роботи не було. 25 жовтня 2016 року ОСОБА_1 переведено на посаду головного юрисконсульта. 03 лютого 2017 року ОСОБА_1 звільнено на підставі частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України.

20 січня 2017 року працівниками відділу інформаційних технологій був вилучений комп'ютерний системний блок, за яким працювала позивачка,на це вказував свідок ОСОБА_7,допитаний в судовому засіданні, та цього ж дня ОСОБА_1 переміщено в інший кабінет, з визначеного робочого місця, чим безпідставно обмежено у здійсненні трудових обов'язків. А також, цього ж дня на підставі наказу генерального директора ОСОБА_4 позивачку ОСОБА_1 було зобов'язано передати до канцелярії оригінали довіреностей, чим обмежено повноваження представляти інтереси підприємства та виконувати посадові обов'язки. Новий кабінет, який був відведений позивачу для роботи мав тільки один стіл та стільці. Дана обставина підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_5, допитаної в судовому засіданні. Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9В .пояснили,що вони бачили опечатаним кабінет ,де працювала позивачка.

23 січня 2017 року через канцелярію підприємства ОСОБА_1 звернулась до роботодавця з проханням забезпечити її належними умовами праці, відповідно до норм трудового законодавства України та повідомила про допущені порушення.

23 січня 2017 року прибувши до адміністративної будівлі ДП «Криворізька теплоцентраль» правонаступником якого є ПАТ «Криворізька теплоцентраль» для здійснення трудових функцій, охоронцем ОСОБА_1 було повідомлено, що за розпорядження генерального директора ОСОБА_4 ключ від її кабінету № 11 надати він не може, а надано ключі від кабінету № 30, який жодним чином необладнаний необхідними для роботи засобами Позивачка перебувала на лікарняному з 24 січня 2017 року по 02 лютого 2017 року.

Станом на 03 лютого 2017 року після виходу з лікарняного роботодавцем не було відновлено порушені права ОСОБА_1, та незабезпечені умови праці, необхідні для виконання роботи, нестворені необхідні умови для нормальної високопродуктивної роботи, чим порушено її права передбачені ст. 21 КЗпП України та допущено порушення ст.141 КЗпП України.

В звязку з викладеним позивачка ОСОБА_1 була змушена надати роботодавцю - Державному підприємству «Криворізька теплоцентраль» особисто через канцелярію заяву від 03 лютого 2017 року, вхід. № 148, в якій просила звільнити її за ч.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку з порушенням власником законодавства про працю та умов Колективного договору з 03 лютого 2017 року та виплатити компенсацію за невикористану соціальну відпустку. Заява підписана особисто ОСОБА_1

Наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору (контракту) від 03 лютого 2017 року № 31-к Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» ОСОБА_1, головний юрисконсульт з 03 лютого 2017 року звільнена за власним бажанням, за ст. 38 ч.3 КЗпП України. Дану обставину в судовому засіданні підтвердила свідок ОСОБА_10

Заслухавши сторони та свідків вивчивши матеріали справи, та надані суду докази, суд дійшов висновку що, позовні вимоги ОСОБА_1, підлягають задоволенню оскільки в судовому засіданні у повній мірі знайшов своє доказове підтвердження, факт вчинення тиску на позивачку зі сторони керівництва підприємства,на що вказував свідок ОСОБА_11 допитаний в судовому засіданні ,який пояснив що був присутнім при розмові директора підприємства з позивачкою,де керівник зазначала,що остання пожалкує,що приймала участь в справі на стороні підприємства де вона була позивачем, з метою змусити останню звільнитись за власним бажанням з посади головного юрисконсульта Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» правонаступником якого є ПАТ «Криворізька теплоцентраль». А саме в порушення вимог ст. 21 КЗпП України та ст.141 КЗпП України ОСОБА_1 було безпідставно обмежено у здійсненні трудових обов'язків, не забезпечено робочим місцем та задовільними та безпечними умовами праці, зокрема було зобов'язано передати до канцелярії оригінали довіреностей, чим обмежено повноваження представляти інтереси підприємства та виконувати посадові обов'язки.

Відповідно до статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 141 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно положень ст. З Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов'язком держави.

Згідно Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Таким чином, закріплення за державою обов'язку забезпечення прав і свобод людини дає можливість, у випадку порушення останніх, звернутися до суду з метою їх захисту та відновлення, а також за компенсацією шкоди, завданої таким порушенням.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Також зазначені правовідносини також закріплені в декларації з прав людини, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі та сприятливі умови праці та на захист від безробіття, та недопущення будь якої дискримінації також і у сфері праці та зайнятості, всі трудящі мають право на рівні можливості та рівне ставлення до них при вирішенні питань про працевлаштування та професію без дискримінації за будь якими ознаками.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01 квітня 1994 року, № 18 від 26 жовтня 1995 року, № 15 від 25 травня 1998 року в пункті 12 роз'яснено: « по справах про звільнення за ст.38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору.

Таким чином суд на підставі конституційних принципів верховенства права, захисту прав людини і основоположних свобод, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, всебічно оцінивши підстави розірвання трудового договору позивачкою ОСОБА_1П, в залежності від причин, які спонукали останню до його розірвання, спричиненими незаконними діями з боку керівництва підприємства відповідача та в результаті виниклими негативними явищами дійшов висновку що позивачкою ОСОБА_1П, було подано заяву про звільнення за ст. 38 ч.3 не за власним волевиявленням, а під вчиненим на нею тиском, та впливом вищезазначених негативних явищ з боку роботодавця.

Відповідно до ч. 7 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного, ст. 40, 42, 43, 49-2, 235, 237-1 КЗпП України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити та поновити ОСОБА_1 на посаді головного юрисконсульта Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль».

Допустити рішення до негайного виконання.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на користь держави судові витрати в розмірі 640 гривні 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня виготовлення повного тексту цього рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя; ОСОБА_12