Справа № 748/2689/16-ц Провадження № 22-ц/795/864/2017 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Кухта В. О. Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4, ОСОБА_5,
за участю:представника позивача ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення Чернігівського районного суду від 10 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення боргу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 заборгованість за договором позики від 20 жовтня 2013 р. в сумі 61378,12 грн., яка складається з: 30000 грн. заборгованість за договором позики; 2650,58 грн. три відсотка річних за період з 01.01.2014 по 10.12.2016 р.; 28727,54 грн. інфляційні втрати за період з 01.01.2014 по 10.12.2016 р. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 витрати на правову допомогу в сумі 1511, 20 грн. та судовий збір в розмірі 613, 78 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 зводяться до того, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції при неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, є несправедливим, необєктивним та незаконним, а тому підлягає скасуванню.

ОСОБА_7 зазначає, що підставою для задоволення позову стала розписка, що містить підтвердження відповідачем факту наявності боргу, його розміру та строків повернення. Позивач всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України не надав жодного доказу передачі відповідачеві грошових коштів, встановлення якого є важливим юридичним фактом, оскільки визначає момент укладення договору позики. Ні надана розписка ні будь-який інший доказ не підтверджує факту передачі грошових коштів в якості позики відповідачеві по справі. Більше того, наявна розписка взагалі не вказує про передачу позивачем в борг будь-якої суми, відповідачем констатується факт існування боргу, однак підстави його виникнення з тексту розписки не вбачаються.

Також ОСОБА_7 вказує, що суду перш за все необхідно було встановити природу спірних правовідносин, а саме встановлення моменту передачі грошових коштів позивачем, детально проаналізувати текст розписки в сукупності з іншими наявними у справі доказами. Верховний Суд України в своїх постановах зазначав, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню природу укладеного договору, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Проте, судом першої інстанції цього зроблено не було, внаслідок чого було ухвалене незаконне рішення, яке, на думку ОСОБА_7, підлягає скасуванню.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу відхилити як безпідставну та необґрунтовану, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 березня 2017 року залишити без змін. Зазначає, що ОСОБА_7 власноручно склала розписку, в якій визнала свій обовязок по поверненню коштів у конкретно визначений строк. Відповідач не заперечувала складання нею розписки добровільно, без примусу та при повному розумінні її змісту. Вважає, що районний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягала застосуванню, надав належну оцінку наявним у справі доказам, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати, що розписка від 20.10.2013 року видана не з приводу отримання у борг грошей, а з приводу інших обставин.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з письмовою розпискою ОСОБА_7 від 20.10.2013 року, оригінал якої знаходиться на а.с.19, ОСОБА_7 винна 30000 грн. ОСОБА_8 і зобовязується повернути всю суму боргу до 31.12.2013 року.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що позивачем доведеним факт укладення між сторонами договору позики, а оскільки сума боргу за цим договором повернута позичальником не була, дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 суму боргу, яка згідно розрахунку позивача, з яким погодився суд, складає 61378,12 грн., з яких: 30000,00 грн. заборгованість за договором позики; 2650,58 грн. три відсотка річних за період з 01.01.2014 року по 10.12.2016 року; 28727,54 грн. інфляційні втрати за період з 01.01.2014 року по 10.12.2016 року.

Відповідно до статті 1051 ЦК України позивальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, злочинної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано визнав недопустимими доказами показання свідків та відповідача стосовно того, що гроші насправді не були одержані позичальником від позикодавця. Крім того, розписка ОСОБА_7, яка є в матеріалах справи, посвідчує передання позичальнику позикодавцем визначеної грошової суми і строк її повернення, оскільки в ній ОСОБА_7 власноручно написала що винна 30000 грн. ОСОБА_8 і зобовязується повернути всю суму боргу до 31.12.2013 року. Відповідач не посилається на те, що спірний договір позики був укладений під впливом обману, насильства, злочинної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини, та матеріали справи не містять таких доказів. Належних доказів того, що справжня природа спірного договору була іншою, ніж зазначено у розписці, під час розгляду справи суду не надано.

За наведених обставин суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 суму боргу за договором позики з врахуванням трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період прострочення з 01.01.2014 року по 10.12.2016 року, прийнявши проведений позивачем та перевірений судом першої інстанції розрахунок цієї суми; правильність розрахунку відповідач не заперечував і не спростував.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильний висновок суду першої інстанції про задоволення позову, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: