Провадження № 2/761/6952/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Макаренко І.О., розглянувши матеріали позовної заяви Торгово-промислової палати України до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року відкрито провадження у справі.

27 листопада 2015 року на зазначену ухвалу ОСОБА_2 було подано апеляційнй скаргу, яку ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року залишено без змін.

15 лютого 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся із апеляційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року, вказуючи на порушення судом норм процесуального права, у зв'язку з чим просив скасувати ухвалу та постановити у справі нову ухвалу про повернення позовної заяви позивачу в зв'язку з порушенням правил підсудності.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року скасовано ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року, а питання відкриття провадження у справі передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києві від 26 квітня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі Віденської конвенції про консульські зносини від 24 квітня 1963 року та п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 липня 2016 року скасовано ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року та питання відкриття провадження у справі передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 серпня 2016 року позовну заяву Торгово-промислової палати України до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним - повернуто позивачу для подачі до належного суду.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року скасовано ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 серпня 2016 року та питання відкриття провадження у справі передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В свої ухвалі від 15 серпня 2017 року Апеляційний суд м. Києва зазначив, що вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду, суд першої інстанції має визначитися з характером спірних правовідносин, предметом позову, нормами закону, що регулюють спірні правовідносини з метою з'ясування питань: чи поширюються юрисдикція загальних судів на спірні правовідносини, в порядку якого судочинства підлягає розгляду ця справа, чи підсудна ця справа суду.

Також вказує, що судом першої інстанції не з'ясовано характер спірних правовідносин, з яких виник спір, не перевірив, чи поширюється на ці правовідносини судові імунітети, передбачені Віденською Конвенцією 1963 року, чи підлягає та справа розгляду в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, Апеляційний суд м. Києва зазначив, що зважаючи на визначений в оспорюваному договорі предмет його дії, відсутні підстави вважати, що цей договір стосується нерухомого майна або пов'язаних з нерухомістю відносин, а тому відсутні підстави для застосування правил ст. 114 ЦПК України при вирішенні питання про прийняття позовної заяви до розгляду відсутні.

Позивачем оспорюється договір, укладений 28 жовтня 2008 року між Торгово-промисловою палатою України, від імені якої діяв віце-президент ТПП України ОСОБА_1, та Почесним консулом Східної республіки Уругвай ОСОБА_2.

Предметом цього договору є взаємовідносини між сторонами з метою розвитку взаємних торгово-економічних, інвестиційних, науково-технічних та культурних зв'язків між Україною та Східною Республікою Уругвай (п.п.1.1 п.1 договору про співробітництво).

Сторонами договору є Торгово-промислова палата України та Почесний консул Східної Республіки Уругвай ОСОБА_2, як агент держави, яку вона представляє, та діє на підставі Консульського патенту від 02 червня 2008 року та Екзекватури №169 від 27 жовтня 2008 року.

Відповідно до ст. 43 Віденської конвенції про консульські зносини від 24 квітня 1963 року, «Консульские должностные лица и консульские служащие не подлежат юрисдикции судебных или административных органов государства пребывания в отношении действий, совершаемых ими при выполнении консульских функций.

Однако положения пункта 1 настоящей статьи не применяются в отношении гражданского иска: а) вытекающего из договора, заключенного консульским должностным лицом или консульским служащим, по которому они прямо или косвенно не приняли на себя обязательств в качестве агента представляемого государства».

Згідно ч. 2 ст. 58 Віденської конвенції про консульські зносини від 24 квітня 1963 року, «Статьи 42 и 43, пункт 3 статьи 44, статьи 45 и 53 и пункт 1 статьи 55 распространяется на почетные консульские должностные лица».

Як вбачається з договору, при укладанні спірного правочину відповідач ОСОБА_2, діяла як Почесний консул Східної Республіки Уругвай в Україні та прийняла на себе зобов'язання як агент держави Східної Республіки Уругвай, а тому вона користується всіма імунітетами, передбаченими Віденською конвенцією про консульські зносини від 24 квітня 1963 року, у зв'язку з чим, вказана позовна заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у відкриті провадження у справі за позовом Торгово-промислової палати України до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним слід відмовити.

Керуючись ст. ст.ст. 15, 16, 122, 209, 210, 383, 384 ЦПК України, -

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження по справі за позовом Торгово-промислової палати України до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним.

Ухвала може бути оскаржена у частині відмови відкритті провадження до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя