АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/7898/16-ц Головуючий у 1 інстанції - Шумейко О.І.
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/796/5838/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Невідомої Т.О.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_5 автомобіль марки Volkswagen, модель Polo 1.4, тип хетчбек легковий, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Проведено поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_5 наступним чином:

визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право спільної часткової власності на 1/2 частину автомобіля марки Volkswagen, модель Polo 1.4, тип хетчбек легковий, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1;

визнано за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, право спільної часткової власності на 1/2 частину автомобіля марки Volkswagen, модель Polo 1.4, тип хетчбек легковий, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 625 (шістсот двадцять п'ять) гривень.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року та постановити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Зазначає, що рішення суду постановлено при неповному дослідженні доказів у справі, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, рішення суду в частині поділу автомобіля та визнання часток подружжя в ньому рівними постановлено без врахування інтересів малолітньої доньки сторін ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає з матір»ю та на утримання якої відповідач не надає будь-якої допомоги, аліментів не виплачує. Не враховано судом також, що спільна дитина подружжя має хронічну хворобу, що потребує додаткових витрат на її лікування, на підтвердження чого суду були надані документи із медичних установ. Вказані обставини є підставою для збільшення долі позивача у спільному майні подружжя. Не ґрунтується на встановлених обставинах справи та вимогах матеріального права і рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про визнання отриманих відповідачем доходів від підприємницької діяльності спільним майном подружжя та стягнення з нього на користь позивача Ѕ частини цих доходів, що становить суму 633 742,50 грн. Так, судом не було враховано, що за час перебування у шлюбі позивач та відповідач проживали в квартирі, яка є власністю позивача , в цій же квартирі відповідач був зареєстрований як ФОП та займався підприємницькою діяльністю. Тобто, будь-який дохід відповідача від підприємницької діяльності був-би неможливий без участі позивача, а саме: її квартири, яка слугувала офісом. Позивач, відповідно до вимог ст.ст. 56, 60, 61 СК України, ст.. 52 ЦК України має право на отримання частки доходу свого чоловіка від здійснення ним підприємницької діяльності під час перебування з нею у зареєстрованому шлюбі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечував посилаючись на те, що рішення суду є обгрунтованим та постановлено з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які з"явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 2010 року. Від цього шлюбу у них 30 липня 2011 року народилась донька ОСОБА_6.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 16 вересня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано. З ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/4 від його доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 червня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття

В період шлюбу, 25 серпня 2010 року на ім.»я відповідача ОСОБА_5 було придбано автомобіль марки Volkswagen модель Polo 1.4, 2010 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, НОМЕР_3.

За інформацією, отриманою судом від ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві, відповідач ОСОБА_5 зареєстрований фізичною особою - підприємцем, діє на підставі Свідоцтва про державку реєстрацію № 0033741 від 07 травня 2015 року, знаходиться на обліку в податковій інспекції з 07 травня 2015 року. Платник ФОП ОСОБА_5 перебуває на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, 3 група, 5% до доходу. Згідно з поданими податковими деклараціями платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, сума доходу за період з 01 січня 2016 року - 30 березня 2016 року складає 690700,00 грн., з 01 квітня 2016 року - 31 липня 2016 року - 569785,00 грн. Загальна сума доходу ФОП ОСОБА_5 за перше півріччя 2016 року становить 1260485,00 грн.

В червні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя і в останній редакції позовних вимог просила збільшити її частку при поділі автомобіля до ѕ частин з урахування інтересів неповнолітньої доньки, яка проживає з нею, стягнути з ОСОБА_5 на її користь 187 500,00 грн. компенсації вартості ѕ частин автомобіля Volkswagen модель Polo 1.4, 2010 року випуску, припинити її право власності на вказаний автомобіль. Стягнути з ОСОБА_5 на її користь Ѕ частину отриманих ним доходів від підприємницької діяльності у розмірі 633 742,50 грн.

Задовольняючи позов частково, визнаючи спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_5 автомобіль марки Volkswagen, модель Polo 1.4, тип хетчбек легковий, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1., визнаючи в порядку поділу спільного майна мана подружжя за кожним з подружжя право спільної часткової власності на 1/2 частину вказаного автомобіля, суд першої інстанції посилався на те, що автомобіль Volkswagen, модель Polo 1.4, тип хетчбек легковий, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 був придбаний сторонами під час перебування в зареєстрованому шлюбі, а тому, відповідно до вимог ст. 60 СК України, є спільною власністю подружжя. Відповідно до вимог ст. 63 СК України, чоловік та дружина мають рівні права на володіння, користування і розпорядження спільним майном, в разі поділу майна, що є об»єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними ( ст.70 СК України), підстав для збільшення частки позивача з урахуванням інтересів неповнолітньої доньки немає.

Колегія судді вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об»єктивного дослідження наданих сторонами доказів та відповідає вимогам матеріального права, виходячи з наступного.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку (доходу).

З досліджених доказів та пояснень сторін судом першої інстанції достовірно встановлено, що в період шлюбу та за рахунок спільних коштів 25 серпня 2010 року сторонами було придбано автомобіль Volkswagen, модель Polo 1.4, тип хетчбек легковий, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований на ім.»я відповідача ОСОБА_5, а тому суд прийшов до вірного висновку про те, що вказаний автомобіль є спільним майном подружжя.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача про збільшення її частки у спільному майні (автомобілі) до ѕ частин з урахуванням інтересів неповнолітньої доньки, яка проживає з нею, суд першої інстанції вірно послався на те, що передбачених законом підстав для збільшення частки позивача у спільному майні немає, з огляду на наступне.

Згідно з ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Обгрунтовуючи свої вимоги в цій частині, позивач посилалась на те, що їх спільна з відповідачем донька проживає з нею, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, а тому невиконання відповідачем своїх обов»язків щодо дитини може бути компенсовано саме шляхом збільшення її долі у спільному автомобілі.

Суд першої інстанції вірно послався в рішенні на відсутність передбачених законом підстав для збільшення частки позивача у спільному майні ( автомобілі), з огляду на наступне.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 16 вересня 2016 року з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_6 стягнуто аліменти у розмірі 1/4 від його доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 червня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. На час розгляду даної справи, як стверджує позивач, триває примусове виконання рішення суду, а тому доводи позивача про ненадання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дитини є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що, ухвалюючи рішення про рівність часток подружжя у спірному автомобілі, суд не врахував, що спільна дитина подружжя має хронічну хворобу та потребує додаткових витрат на її лікування, на підтвердження чого суду були надані документи із медичних установ, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки вказані обставини є підставою для звернення позивача з позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування дитини, за умови, що таке лікування та пов»язані з ним витрати були призначені лікарем.

На час розгляду справи судом позивачем не надано доказів того, що розмір аліментів, які вона одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність передбачених ст.70 СК України підстав для відступлення від засади рівності часток подружжя.

Обгрунтованим є також висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації вартості її частки у спільному майні ( автомобілі), з огляду на таке.

На підтвердження вартості спірного автомобіля позивачка надала суду висновок експертного дослідження, виконаного Київським міським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України від 05 грудня 2016 року № 19/111/12- 732. Згідно з вказаним висновком ринкова вартість ідентичного непошкодженого автомобіля марки Volkswagen Polo 1.4, 2010 року випуску, в технічно-справному стані та з нормативним пробігом станом на дату оцінки, становить 230390,40 грн. У висновку зазначено, що технічний огляд досліджуваного колісного транспортного засобу - автомобіля Volkswagen Polo 1.4, не проводився за заявою заявника - ОСОБА_2 . Визначення ринкової вартості проводилося без урахування пробігу та технічного стану КТЗ.

Відповідач заперечував проти ринкової вартості автомобіля, визначеної позивачем, надав суду висновок про вартість об'єкта оцінки від 03 серпня 2016 року № N0477-16AS, складений суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ «Нотінгем». За вказаним висновком ринкова вартість Volkswagen Polo 1.4, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, становить 189467,00 грн. Розрахунок ринкової вартості проводився оцінювачем згідно з документами наданими замовником - ОСОБА_5 та на основі візуального обстеження КТЗ.

Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з жодним із висновків щодо вартості спірного автомобіля, оскільки наданий позивачем висновок експертного дослідження, виконаного Київським міським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України від 05 грудня 2016 року № 19/111/12- 732. проводився без огляду спірного транспортного засобу, а наданий відповідачем висновок про вартість об'єкта оцінки від 03 серпня 2016 року № N0477-16AS, складений суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ «Нотінгем», з яким відповідач перебував у договірних стосунках при здійсненні своєї підприємницької діяльності, сторони, заперечуючи проти наданих кожним із них висновків, вартість майна між собою не погодили.

За наведених обставин, судом було роз'яснено сторонам право заявити клопотання про призначення у справі судової товарознавчої експертизи, таким право жодна із сторін не скористалася, клопотань про призначення експертизи на розгляд суду не надходило.

З урахуванням того, що сторони не дійшли згоди щодо вартості спірного автомобіля, під час розгляду справи відповідачем не було вчинено жодних дій по сплаті на користь позивача грошової компенсації, у тому числі, шляхом внесення грошової суми на депозитний рахунок суду, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що спірний автомобіля, як неподільна річ, не може бути поділений між сторонами в натурі шляхом визнання права особистої приватної власності за одним з подружжя та виплати на користь іншого подружжя грошової компенсації та визначив ідеальні частки подружжя у спірному автомобілі без його реального поділу і залишив майно у спільній частковій власності сторін.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання спільним майном подружжя доходів ФОП ОСОБА_5 від підприємницької діяльності та у його поділі, суд першої інстанції посилався на те, що з наданих суду та досліджених в судовому засіданні доказів не встановлено, що для здійснення підприємницької діяльності відповідач використовував спільне майно подружжя: нерухоме, рухоме майно або грошові кошти. Не надано суду і доказів передачі відповідачу в оренду квартири позивачем для здійснення ним в ній підприємницької діляьності. Доходи, які просить поділити в рівних частках позивач, є сукупною виручкою фізичної особи - підприємця за перше півріччя 2016 року та не є чистим прибутком, який отримав відповідач. Крім того, до середини травня 2016 року сторони проживали разом, а тому доходи, які отримав відповідач від здійснення підприємницької діяльності, мали витрачатися на потреби сім'ї, доказів зворотного позивачем не надано. Судом також не встановлено, що вказані доходи відповідача у вигляді грошових коштів наявні на час поділу спільного майна подружжя.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об»єктивного дослідження наданих сторонами доказів та відповідають вимогам закону, з огляду на наступне.

Згідно вимог частини 1 статі 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України).

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Одним з видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України).

Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.

Так, згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Отже, майно фізичної особи - підприємця, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна.

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи - підприємця може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду України, наведеною у постанові від 13 червня 2016 року № 6-1752цс15.

З наданих судом першої інстанції доказів встановлено, що відповідач ОСОБА_5 зареєстрований як фізична особа - підприємець, займається підприємницькою діяльністю з травня 2015 року, перебуває на спрощеній системі оподаткування.

З пояснень представника відповідача судом встановлено, що відповідач за фахом є аудитором, надає інформаційно-консультаційні послуги, що не заперечувалося позивачем. Відповідачем до матеріалів справи долучені договори, які у 2016 році були ним укладені з іншими суб'єктами господарської діяльності. Предметом даних договорів є надання або отримання інформаційно-консультативних послуг з питань підготовки документації з трансфертного ціноутворення суб'єкта господарювання, бухгалтерського та податкового обліку, тощо.

З урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів суд першої інстанції обґрунтовано зазначив в рішенні, що доходи ФОП ОСОБА_5 від підприємницької діяльності за перше півріччя 2016 року у розмірі 1 267 485,00 грн. не є чистим прибутком та не можуть вважатися спільним майном подружжя, так як суду не надано доказів того, що вказані доходи були отримані за рахунок використання спільного майна подружжя чи за рахунок спільної праці. Крім того, вказані доходи від підприємницької діяльності мали місце в першому півріччі 2016 року, до середини травня 2016 року сторони проживали разом і вони могли витрачатись відповідачем на потреби сім»ї, доказів того, що вказані грошові кошти наявні на час поділу майна подружжя матеріали справи не містять..

Доводи апеляційної скарги про те, що відмовляючи у позові про визнання доходів від підприємницької діяльності спільним майном подружжя та у їх поділі, суд першої інстанції не врахував, що за час перебування у шлюбі позивач та відповідач проживали в квартирі, яка є власністю позивача , в цій же квартирі відповідач був зареєстрований як ФОП та займався підприємницькою діяльністю, а тому будь-який дохід відповідача від підприємницької діяльності був-би неможливий без участі позивача, а саме: її квартири, яка слугувала офісом, правильність висновків суду не спростовують, оскільки суду не надано доказів того, що квартира позивача використовувалась відповідачем в якості офісу при здійсненні ним підприємницької діяльності, чи була передана йому в оренду. . Крім того, в апеляційній скарзі позивачка зазначає, що за час перебування в шлюбі з відповідачем вони проживали в даній квартирі.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: