Справа № 204/7395/17
Провадження № 2/204/2225/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої - судді Нізік О.В.

при секретарі - Федишині Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в:

17 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Просив винести рішення, яким шлюб між ним та ОСОБА_2, зареєстрований 31 серпня 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська розірвати. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що сторони уклали шлюб 31 серпня 2002 року, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 809. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.н. та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6.н. З часу реєстрації шлюбу сім'я сторін була заснована на почуттях любові, вірності та поваги один до одного. Сторони вели спільне господарство, мали спільний бюджет дбали про достойне життя для сім'ї, належне виховання та забезпечення дітей. Згодом відносний стали псуватися. У сторін склалися кардинально різні погляди на життя, ведення спільного господарства, виховання дітей. Почуття любові та бажання жити один з одним, будувати сім'ю між сторонами почало втрачатись, почали виникати сварки, суперечки, через що і так нестабільні відносини псувалися ще більше. Деякий час сторони ще намагалися відновній втрачені сімейні відносини, однак з часом через часті сварки відносини сторін продовжили псуватися, тому позивач став розуміти, що подальше таке життя лише шкодить їх інтересам, жиги разом з відповідачкою як одна сім'я я більше не міг. З метою хоч якось виправити ситуацію, позивач вирішив пожити окремо, так як думав що поживши окремо, вони знову почнуть розуміти один одного, відновлять стосунки, перестануть сваритись, тому з початку травня 2017 року став мешкати окремо. Однак, з часом ситуація не змінилася. На даний час фактично сімейні відносини між сторонами припинилися, у позивача виникли відносини з іншою жінкою, відповідачка мешкає окремо разом з дітьми. Питання поділу майна в даний час між сторонами не стоїть, діти після розлучення будуть уживати з відповідачкою.

У судове засідання позивач не з'явився, надав до суду письмову заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення рішення в заочному порядку.

Відповідачка у судове засідання не з'явилася, надала до суду письмову заяву в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала.

Відповідно до п.п. 9 п. 1 Перехідних положень Закону України № 2147 від 13.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, а саме: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти з початком роботи Верховного суду, тобто з 15 грудня 2017 року, передбачених новим ЦПК України у редакції Закону № 2147.

Враховуючи те, що сторони, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явились, надали до суду письмові заяви, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає що позов, у силу ст.ст. 104-107 Сімейного Кодексу України, підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони зареєстрували шлюб 31 серпня 2002 року, про що свідчить Свідоцтво про одруження видане відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 809 (а. с. 5).

Від спільного шлюбу сторони мають двох дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 344 (а. с. 6) та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 виданим Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 18 (а. с. 7).

Шлюбні відносини між сторонами припинені з травня 2017 року, що підтверджується заявами сторін.

Підстав для надання строку для примирення судом не встановлено.

Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Згідно з ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося, сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, це свідчить про стійкий розлад подружніх стосунків, внаслідок чого подальше спільне проживання та збереження сім'ї є неможливим, так як це суперечить інтересам сторін. Фактично взаємини сторін як подружжя відсутні, тому суд вважає за можливе їх шлюб в якому є двоє дітей розірвати.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 13, 76, 77, 81, 141, 247, 259, 263 - 265, 268, 272, 273 ЦПК України, ст. ст. 104-107, 110, 112, Сімейного Кодексу України в редакції від 10.01.2002 р. № 2947-ІІІ (зі змінами та доповненнями), враховуючи Постанову Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (зі змінами та доповненнями), суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований 31 серпня 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, про що в Книзі реєстрації актів про одруження 31 серпня 2002 року зроблено відповідний актовий запис за № 809 в якому є двоє дітей - розірвати.

ОСОБА_2 після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем - ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 640 грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Нізік