Справа № 359/409/17 Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/4539/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 18.10.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

18 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Волошину В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 Беджан Огли на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 Беджан Огли, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року позивач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду з вищезазначеною позовною заявою, обґрунтовуючи її тим, що 12 листопада 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір про поділ майна подружжя, який посвідчено старшим державним нотаріусом ОСОБА_4 першої Нахчиванської міської нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі №7/Е-15-8812. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснили поділ спільного сумісного майна подружжя, набутого ними на території України, під час перебування в зареєстрованому шлюбі. Предметом поділу згідно договору є наступне набуте на території України у спільну сумісну власність майно: житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами (домоволодіння) №35 по вул. Чапаєва в с. Гора Бориспільського району Київської області, загальною площею 330,1 кв.м., жилою 83,1 кв.м. та земельна ділянка площею 0,0898 га, що розташована в Київській області, Бориспільський район, с. Гора з кадастровим номером :01:005:0004, на якій розташований житловий будинок. Згідно з зазначеним договором в особисту приватну власність ОСОБА_3 переходять вказані обєкти нерухомого майна. Чинним законодавством України передбачено, що договори про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню. Крім цього, позивач звернув увагу на те, що 23 березня 2007 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, згідно умов якого АТ «Банк «Фінанси та Кредит» надав ОСОБА_2 в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості та платності грошові кошти у розмірі 400000 доларів США з терміном погашення 22 березня 2027 року. Відповідно до умов кредитного договору, грошові кошти, які отримані в кредит, використовуються за цільовим призначенням для придбання житлового будинку та земельної ділянки за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Гора, вул. Чапаєва, 35. 18 квітня 2008 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №20-08-ИП, за яким АТ «Банк «Фінанси та Кредит» надав ОСОБА_2 на умовах забезпеченості, поворотності, строковості та платності грошові кошти у розмірі 10000 доларів США з терміном погашення 17 квітня 2023 року. У звязку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2010 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість у розмірі 5475173 гривень 90 копійок. На виконання рішення суду 25 травня 2011 року було видано виконавчий лист №2-2105/2010. В ході проведення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення суду держаним виконавцем підрозділу виконання рішень ВДВС ГТУЮ у Київській області було накладено арешт на все майно ОСОБА_2, а 24 жовтня 2011 року описано та накладено арешт на майно боржника: житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами (домоволодіння) №35 по вул. Чапаєва в с. Гора Бориспільського району Київської області, загальною площею 330,1 кв.м., жилою 83,1 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0898 га, що розташована в Київській області, Бориспільський район, с. Гора з кадастровим номером :01:005:0004, на якій розташований житловий будинок. В травні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області позов було задоволено та визнано за ОСОБА_3 право власності на зазначені житловий будинок та земельну ділянку. В подальшому вказане рішення було скасовано Апеляційним судом Київської області з вказівкою на те, що на майно, що є предметом поділу майна між подружжям, накладено арешт в межах процедури виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості, то при поділі вказаного майна не можуть враховуватись домовленості подружжя у розмірі часток дружини та чоловіка при поділі майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя. До того ж було встановлено, що при укладенні кредитного договору ОСОБА_2 приховав від АТ «Банк «Фінанси та Кредит» інформацію про перебування у шлюбі. Після відмови суду у поділі майна, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір про поділ майна на території Азербайджану. У звязку з цим АТ «Банк «Фінанси та Кредит» просить визнати недійсним договір про поділ майна подружжя від 12 листопада 2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить змінити рішення та виключити з мотивувальної частини факт (обставину) визнання (встановлення) неукладеним договору про поділ майна подружжя від 12.11.2014 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який посвідчено старшим державним нотаріусом ОСОБА_4 першої Нахчиванської міської нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі №7/Е-15-8812 та визнати (встановити) факт (обставину), що договір про поділ майна подружжя від 12.11.2014 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який посвідчено старшим державним нотаріусом ОСОБА_4 першої Нахчиванської міської нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі №7/Е-15-8812 є укладеним та чинним, посилаючись в цій частині на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що встановивши дану обставину суд не звернув увагу на те, що законом не встановлено обовязкової державної реєстрації договору про поділ спільного нерухомого майна подружжя, у звязку з чим відповідний договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що договір про поділ майна подружжя є неукладеним, а тому, відповідно за наслідками даного договору у сторін не може виникнути цивільних прав та обовязків. Крім того, зазначив, що позивачем не обґрунтовано та не підтверджено жодними доказами, що спірний договір про поділ майна подружжя порушує права та інтереси АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Також, вказує, що в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що саме виключно за рахунок житлового будинку та земельної ділянки, які є предметом договору про поділ майна подружжя, АТ «Банк «Фінанси та Кредит» може задовольнити свої вимоги як стягувача у виконавчому провадженні щодо примусового виконання рішення Бориспільського міськрайонного суд Київської області від 04 листопада 2010 року про стягнення заборгованості.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 17 січня 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу, виданим Палацом Щастя м. Баку Міністерства юстиції Азербайджанської Республіки 17 січня 2003 року (а.с.85).

Встановлено, що 23 березня 2007 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір. Відповідно до умов вказаного договору АТ «Банк «Фінанси та Кредит» надав ОСОБА_2 в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості та платності грошові кошти у розмірі 400000,00 доларів США з терміном погашення 22 березня 2027 року. Грошові кошти, які отримані в кредит, використовуються за цільовим призначенням для придбання житлового будинку та земельної ділянки за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Гора, вул. Чапаєва, 35.

23 березня 2007 року відповідачами на підставі договорів купівлі продажу було набуто у спільну сумісну власність житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами (домоволодіння) №35 по вул. Чапаєва в с. Гора Бориспільського району Київської області, загальною площею 330,1 кв.м., жилою 83,1 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0898 га, що розташована в Київській області, Бориспільський район, с. Гора з кадастровим номером :01:005:0004, на якій розташований житловий будинок (а.с.86-92).

Встановлено, що 18 квітня 2008 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №20-08-ИП, відповідно до умов якого АТ «Банк «Фінанси та Кредит» надав ОСОБА_2 на умовах забезпеченості, поворотності, строковості та платності грошові кошти у розмірі 100000,00 доларів США з терміном погашення 17 квітня 2023 року. ОСОБА_2 зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, в результаті чого у нього виникла заборгованість перед банком.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2010 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість у розмірі 5475173, 90 грн..

25 травня 2011 року на виконання рішення суду було видано виконавчий лист №2-2105/2010.

В ході проведення виконавчих дій, щодо примусового виконання рішення суду, держаним виконавцем підрозділу виконання рішень ВДВС ГТУЮ у Київській області було накладено арешт на все майно ОСОБА_2.

24 жовтня 2011 року описано та накладено арешт на майно боржника: житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами (домоволодіння) №35 по вул. Чапаєва в с. Гора Бориспільського району Київської області, загальною площею 330,1 кв.м., жилою 83,1 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0898 га, що розташована в Київській області, Бориспільський район, с. Гора з кадастровим номером :01:005:0004, на якій розташований житловий будинок.

В травні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області позов задоволено та визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами (домоволодіння) №35 по вул. Чапаєва в с. Гора Бориспільського району Київської області, загальною площею 330,1 кв.м., жилою 83,1 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0898 га, що розташована в Київській області, Бориспільський район, с. Гора з кадастровим номером :01:005:0004, на якій розташований житловий будинок.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 26 серпня 2014 року задоволено апеляційну скаргу АТ «Банк «Фінанси та Кредит», а рішення суду першої інстанції скасовано, і ухвалено нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування своїх висновків, суд апеляційної інстанції зазначив, що на майно, що є предметом поділу майна між подружжям, накладено арешт в межах процедури виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості, а отже, при поділі вказаного майна не можуть враховуватись домовленості подружжя у розмірі часток дружини та чоловіка. Крім того, судом було встановлено, що при укладенні кредитного договору ОСОБА_2 приховав від АТ «Банк «Фінанси та Кредит» інформацію про перебування у шлюбі (а.с.16-18).

12 листопада 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір про поділ майна подружжя, який посвідчено старшим державним нотаріусом ОСОБА_4 першої Нахчиванської міської нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі №7/Е-15-8812 (а.с.8-11). Даний правочин був вчинений сторонами на території Азербайджанської Республіки.

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснили поділ спільного сумісного майна подружжя, набутого ними на території України, під час перебування в зареєстрованому шлюбі.

Предметом поділу згідно договору є наступне набуте на території України у спільну сумісну власність майно: житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами (домоволодіння) №35 по вул. Чапаєва в с. Гора Бориспільського району Київської області, загальною площею 330,1 кв.м., жилою 83,1 кв.м. та земельна ділянка площею 0,0898 га, що розташована в Київській області, Бориспільський район, с. Гора з кадастровим номером :01:005:0004, на якій розташований житловий будинок. Згідно з зазначеним договором в особисту приватну власність ОСОБА_3 переходять вказані обєкти нерухомого майна.

Відповідно до ч.2 ст.31 Закону України «Про міжнародне приватне право» форма правочину щодо нерухомого майна визначається відповідно до права держави, у якій знаходиться це майно, а щодо нерухомого майна, право на яке зареєстроване на території України, - права України.

Відповідно до ст.38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться.

Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України «Про міжнародне приватне право» виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Відповідно до статті 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Аналогічна норма міститься у ч.4 ст.372 ЦК України, яка встановлює, що договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що договір про поділ майна подружжя має бути нотаріально посвідченим, і під час здійснення нотаріальних дій нотаріус Азербайджанської Республіки мав керуватися та діяти в межах правових норм, закріплених законодавством України.

Такі правові норми встановлені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Відповідно до положень п.4 глави 5 частини ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (в редакції, що діяла на час вчинення оспорюваного правочину) договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Як встановлено судом і не заперечувалося сторонами, договір про поділ майна подружжя було посвідчено старшим державним нотаріусом ОСОБА_4 першої Нахчиванської міської нотаріальної контори (Азербайджанська Республіка).

Пунктом 2.1. глави 2 частини ІІ Порядку (в редакції, що діяла на час вчинення оспорюваного правочину) при підготовці до посвідчення правочинів про відчуження або заставу нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, доказів, що свідчили б про вчинення нотаріусом ОСОБА_4 такої обовязкової дії, як перевірка відсутності арешту майна, матеріали справи не містять.

Крім того, відповідачами у справі не спростовано факт того, що житловий будинок та земельна ділянка, що є предметом договору про поділ майна подружжя, на момент укладення угоди, не перебували під арештом.

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Таким чином, договір про поділ майна подружжя від 12 листопада 2014 року посвідчений з порушенням норм законодавства України, а тому є недійсним в силу ч.1 ст. 203 ЦК України.

Суд першої інстанції при вирішенні даного спору на вище зазначене уваги не звернув, та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивач не довів того, що саме виключно за рахунок житлового будинку та земельної ділянки ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» може задовольнити свої вимоги як стягувача у виконавчому провадженні, оскільки відповідачами не надано доказів про закінчення виконавчого провадження та погашення боргу за кредитним договором.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи відповідача про те, що законом не встановлено обовязкової державної реєстрації договору про поділ спільного нерухомого майна подружжя, у звязку з чим відповідний договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки порядок проведення нотаріального посвідчення такого договору було здійснено з порушенням норм законодавства, у звязку із чим вказаний договір не може вважатися дійсним.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору про поділ майна подружжя від 12 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відповідно до ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Беджан Огли задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити.

Визнати недійсним договір про поділ майна подружжя від 12 листопада 2014 року укладений між ОСОБА_2 Беджан Огли та ОСОБА_5.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: