справа №619/3228/17
провадження №2/619/1701/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року Дергачівський районний суд Харківської області

у складі:

Головуючого: судді Кононихіної Н. Ю.

при секретарі: Мєщан І. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дергачі

цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області «про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями у порядку спадкування за заповітом»,

ВСТАНОВИВ:

До суду завернувся позивач ОСОБА_1 до Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області «про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями у порядку спадкування за заповітом». Із матеріалів позову вбачається, що 21 січня 2016 року померла ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть серії І-БП № 252456, виданого виконкомом Бугруватської сільської ради Охтирського району Сумської області 22 січня 2016 року), яка постійно проживала та була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1, але померла у с. Бугрувате Охтирського району Сумської області. Спадкоємцем за заповітом після смерті матері є позивач ОСОБА_1 згідно заповіту від 15.09.1999 року, який посвідчений у Вільшанській селищній раді Дергачівського району Харківської області. ОСОБА_2 була власником старого домобудування за вказаною адресою на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.07.1974 року № 2504, виданого державним нотаріусом Дергачівської районної нотаріальної контори Харківської області, який був нею ліквідований у 1985 році на підставі рішення виконкому Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 08.10.1985 року № 165. Спадковим майном після смерті спадкодавця є ново зведений житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: смт Вільшани, вул. Агеєнка, 68 Дергачівського району Харківської області, який спадкодавець побудувала у 1975 році сама, своїми силами, на свої кошти, але не вспіла оформити правовстановлюючі документи. Домобудування складається з житлового будинку «А-1» з верандою «а» та ганком «а-1», літньою кухнею «Д», тамбуром «д», сараями «Е,Ж,З» погрібом «В», літнім душем «Б», вбиральнею «Г», огорожею № 1-2 , загальною площею 57,1 м.к.в, житловою площею 29,2 м.кв.

Тому позивач прохав оформити право власності на вказаний житловий будинок на його імя в порядку спадкування за заповітом.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги.

У судовому засіданні представник Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області в судове засідання не з'явився, сповіщений про судове слухання, у листі на імя суду прохав слухати справу у його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, тому суд слухає справу в його відсутність. Суд вирішує справу на тих доказах, які надані у судовому засіданні.

Суд вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав:

У судовому засіданні встановлено: 21 січня 2016 року померла ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть серії І-БП № 252456, виданого виконкомом Бугруватської сільської ради Охтирського району Сумської області 22 січня 2016 року), яка постійно проживала та була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2, але померла у с. Бугрувате Охтирського району Сумської області.

ОСОБА_2 була власником старого домобудування за вказаною адресою на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.07.1974 року № 2504, виданого державним нотаріусом Дергачівської районної нотаріальної контори Харківської області, який був нею ліквідований у 1985 році на підставі рішення виконкому Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 08.10.1985 року № 165.

Спадковим майном після смерті спадкодавця є новозведений житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: смт. Вільшани, вул. Агеєнка, 68 Дергачівського району Харківської області, який спадкодавець побудувала у 1975 році сама, своїми силами, на свої кошти, але не вспіла оформити правовстановлюючі документи. Домобудування складається з житлового будинку «А-1» з верандою «а» та ганком «а-1», літньою кухнею «Д», тамбуром «д», сараями «Е,Ж,З» погрібом «В», літнім душем «Б», вбиральнею «Г», огорожею № 1-2, загальною площею 57,1 м.к.в, житловою площею 29,2 м.кв.

Відповідно до виготовленого за замовленням спадкодавця технічного паспорту на житловий будинок, будівництво було завершено в 1975 році, що підтверджено висновком про стан забудови присадибної ділянки відділу містобудування та архітектури Дергачівської районної державної адміністрації .

Також було виготовлено новий технічний паспорт на житловий будинок станом на 27.09.2017 року, самочинних споруд земельній ділянці не знаходиться, оскільки відповідно до вимог абз. 38 п. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна , затвердженої Наказом Державного комітету будівниц архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року N 127, крім того відповідно до абз. 74-79 п. 3,2 не належать до самочинних : індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки , господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них , побудовані до 05 серпня 1992 року.

Факт дотримання будівельних норм і стандартів при будівництві житлового будинку з надвірними будівлями по вулиці Агеєнко № 68 смт. Вільшани Дергачівського району Харківської області підтверджується технічним висновком про стан забудови присадибної ділянки ,виданого відділом містобудування та архітектури Дергачівського районної державної адміністрації від 05.08.2009 року .

Згідно технічного висновку встановлено, що стан несучих та огороджувальних конструкцій характеризується як задовільний технічний стан, відповідає вимогам надійності та безпечності в подальшій експлуатації. Дефектів і пошкоджень в несучих та огороджувальних конструкціях будівлі, котра досліджувалася, що засвідчує про зниження його несучої здібності, не виявлено. Матеріали, котрі були використані і розмір конструктивних елементів мають достатню міцність і відповідають вимогам будівельних норм з несучої здібності. Будівництво відповідає будівельним, санітарним та протипожежним нормам.

Будівля відповідає вимогам надійності та безпечності в подальшій експлуатації.

Таким чином, всі вищезазначені обставини підтверджують, що будівництво, виконане за зазначеною адресою: жодним чином не порушує ні особистих, ні майнових прав інших осіб; будівництво об'єкту нерухомості - відповідає санітарним, екологічним, технічним і пожежним нормам та стандартам, що дозволяє їх безпечно використовувати за призначенням.

Згідно діючого законодавства (ст. 331 ЦК України) та законодавства, яке діяло на час будівництва для право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Факт завершення будівництва підтверджується складеними технічними паспортами та страховими свідоцтвами виданими на ім'я спадкодавця.

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Будівництво житлового будинку, права на які перейшли до позивача завершено ще в 1975 році, що підтверджується довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації Дергачівської районної ради» .

Отже для того, аби здійснити державну реєстрацію права власності та ввести об'єкт нерухомого майна до експлуатації позивачу необхідно підтвердити рішенням суду перехід прав забудовника від померлої особи спадкодавця.

Питання прийняття в експлуатацію нерухомого майна врегульовано діючим законодавством:

відповідно до абзацу 2 пункту 3.1 розділу 3 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж» затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 19.03.2013 N 95 документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них у які нє підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Таким чином відповідно до умов діючого законодавства в сфері будівництва (п. 9 Розділу V Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та вказаним вище порядком прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта нерухомого майна до 05 серпня 1992 року не вимагається та органами, які уповноважені здійснювати прийняття в експлуатацію не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. З ст. З Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого року N 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті України 18 лютого 2002 року за N 157/64' ( з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель , споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і обтяжень".

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього прав.

Для того, щоб позивачу реалізувати своє право власності на житловий будинок відповідно порядку проведення державної реєстрації прав і обтяжень згідно Розділу IV діючого Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та прийнятого для реалізації цього закону Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно і обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно , затвердженого Постановою КМУ від 22 червня 2011 р. - необхідно надати документ що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, згідно п.п. 10 цього порядку таким документом є :рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та іі речових прав на нерухоме майно.

За таких обставин суд визнає факт належності на спірне нерухоме майно ОСОБА_2, а саме: житлового будинку «А-1» з верандою «а» та ганком «а-1», літньою кухнею «Д», тамбуром «д», сараями «Е,Ж,З» погрібом «В», літнім душем «Б», вбиральнею «Г», огорожею № 1-2, загальною площею 57,1 м.к.в, житловою площею 29,2 м.кв., розташованого за адресою смт. Вільшани, вул. Агеєнко, 68 Дергачівського району Харківської області.

Спадкоємцем за заповітом після смерті матері є позивач ОСОБА_1 згідно заповіту від 15.09.1999 року,який посвідчений у Вільшанській селищній раді Дергачівського району Харківської області . Позивач звернувся до приватного нотаріуса Дергачівського нотаріального округу ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини за заповітом впродовж шестимісячного строку, який вказаного у законі, тобто 03.06.2016 року

Інших спадкоємців за законом чи за заповітом після смерті ОСОБА_2 . нема, ніхто не звернувся до нотаріальної контори чи суду з приводу прийняття спадщини після смерті цього спадкодавця .

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування»

п.1: Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Тому суд розглядає дану справу, застосовуючи п.5 Заключних і перехідних положень до ЦК України, який набрав сили з 01.01.2004 року, де вказано що правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадку, який відкрився, але не був ніким прийнятий із спадкоємців до набрання сили даного Кодексу 2004 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 цієї статті способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі прав; обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті .

Згідно ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з ними сімейних, родинних відносин,а також інших учасників цивільних відносин

Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому суд визнає право власності позивача на спірне нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка померла 21 січня 2016 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 321, 328, 331, ч. 1 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 16, ст. 1216, ст. 1218, ст. 1235, ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, ст.ст. 5-7, 10, 14, 60, 212, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1, як за спадкоємцем за заповітом, право приватної власності на житловий будинок «А-1» з верандою «а» та ганком «а-1», літньою кухнею «Д», тамбуром «д», сараями «Е,Ж,З» погрібом «В», літнім душем «Б», вбиральнею «Г», огорожею № 1-2, загальною площею 57,1 м.к.в, житловою площею 29,2 м.кв. у складі спадщини, яка відкрилась 21 січня 2016 після смерті ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через даний районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н. Ю. Кононихіна