Справа № 710/2699/14-ц
Провадження № 6/710/4/2017
УХВАЛА

29.04.2017 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Побережної Н.П.,

за участю секретаря судового засідання - Кавун Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шпола подання старшого державного виконавця відділу ДВС Шполянського районного управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, суд

ВСТАНОВИВ:

Старшим державним виконавцем відділу ДВС Шполянського районного управління юстиції ОСОБА_1 подано до суду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України, яке мотивоване тим, що на виконанні знаходиться виконавчий лист №2/710/540/2014 від 01.08.2014 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта банк» боргу в сумі 1909656,60 грн. Виконавче провадження відкрито 09.12.2014. На момент направлення до суду подання ОСОБА_2 так і не виконав свої зобовязання перед ПАТ «Дельта банк».

Суд вважає, що подання задоволенню не підлягає на підставі наступного.

01.08.2014 Шполянським районним судом Черкаської області було видано виконавчий лист №2/710/540/2014 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта банк» заборгованості за кредитним договором №49.36/81-КМК-07 від 27.06.2007 в розмірі 1909656,60 грн. (а.с.).

Відповідно до вимог ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

В п. 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1404-VIII від 02.06.2016 «Про виконавче провадження» вказано, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Таким чином, відносини, що виникли між сторонами справи мають регулюватися Законом України №606-ХIV від 21.04.1999 «Про виконавче провадження».

Згідно з п.18 ч.3 ст.11 Закону України Про виконавче провадження від 21.04.1999 державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Відповідно до п.11.1.3 розділу ХІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) до подання про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України додаються копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

В порушення цих вимог державний виконавець не надав суду копії постанови про відкриття виконавчого провадження щодо ОСОБА_2.

Згідно з узагальненням Верховного Суду України від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково. Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В справі «Хлюстов проти Росії» від 11.07.2013 Європейський суд з прав людини зазначив, що «…национальные власти обязаны обеспечить, чтобы вмешательство в право лица на выезд из страны, изначально и в ходе его продления, было оправданно и соразмерно с учетом обстоятельств. Они не должны продлевать меры, ограничивающие свободу передвижения лица, на долгие сроки без регулярного пересмотра их обоснованности. Суд согласен с властями, что с целью выполнения требований статьи 6 и статьи 1 Протокола №1 государственные власти обязаны предоставлять необходимую помощь кредитору в исполнении судебных решений против частных лиц. Такая помощь может быть предоставлена, например, через службу судебных приставов или процедуру банкротства (см. "Анохин против России" (Anokhin v. Russia) (dec.), 31мая 2007 г.). Тем не менее, Суд считает, что меры, принятые для предоставления такой помощи, так как они вмешиваются в права, защищаемые статьей 2 Протокола Хр4, должны быть необходимыми в демократическом обществе…Власти привели ряд причин, которые, по их мнению, обосновывают применение ограничений на выезд в отношении заявителя. В частности, они утверждали, что ограничения были применены к заявителю, так как он добровольно не выплатил задолженность по судебному решению; все остальные меры оказались недостаточными, по большей части по вине заявителя….Ограничения на перемещение не могут налагаться автоматически за неуплату долга по судебному решению, а только тогда, когда установлено, что такая мера необходима с учетом обстоятельств дела».

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків у виконавчому провадженні, може свідчити невиконання ним своїх обовязків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Крім того, відповідно до узагальнення Верховного Суду України від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», у разі зміни державного виконавця після відкриття виконавчого провадження до подання мають бути додані документи, які підтверджують, що з поданням до суду звернувся саме той виконавець, який здійснює виконання за конкретним виконавчим документом.

Документів, що підтверджують повноваження головного державного виконавця Орлової А.Ф. стосовно примусового виконання виконавчого листа №2/710/540/2014 від 01.08.2014, виданого Шполянським районним судом в Черкаській області, суду не надано.

Доказів того, що ОСОБА_2 ухиляється від сплати боргу на користь ПАТ «Дельта банк», а також доказів того, що ОСОБА_2 може виїхати за кордон суду не надано.

Таким чином, враховуючи те, що подання оформлене без дотримання вимог законодавства, суд вважає, що подання задоволенню не підлягає.

Керуючись п.7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016, п.18 ч.3 ст. 11, ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999, ст. 208 210, 377-1, п.24-1 ч.1 ст. 293, ч.2 ст.294 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Черкаської області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.П. Побережна