Справа № 459/476/17 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-ц/783/3117/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 06 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 06 березня 2017 року позов задоволено частково.

Надано дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері ОСОБА_2, без згоди та супроводу батька ОСОБА_4 за межі України в рамках поїздки до країни Італія у період липня 2017 року терміном до 30 календарних днів.

В решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що оздоровити дитину можна в літній час і в Україні, тому підстав для виїзду за кордон для оздоровлення немає. Вказує, що за своїм матеріальним становищем позивачка не може належним чином організувати поїздку за кордон для себе і для дитини. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

ОСОБА_4 в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату та час судового засідання (а.с. 57), тому відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України його неявка не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч.1 ст. 303 ЦПК України).

Нормами ст. ст. 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі - бувше подружжя, шлюб між якими розірвано рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 10 жовтня 2014 року.

Від шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановлено, що дитина проживає із матір'ю, що підтверджується довідкою про склад сім'ї № 12499 від 20.01.2017р., виданої відділом реєстрації Червоноградської міської ради.

Із довідки №10/17 від 27.01.2017 року, виданої Червоноградською центральною міською лікарнею, за період 2015-2016 р.р. ОСОБА_5 хворіла до чотирьох разів простудними захворюваннями, які ускладнювалися трахеобронхітом, отитом. Дитина потребує подальшого нагляду, оздоровлення в літній період.

Із представленої відповідачем виписки із сайту "Booking.com" із інтернет мережі вбачається, що ОСОБА_2зарезервовано номер у готелі за адресою: Localita Mortelleto, 89844, Никотера-Марина, Італія на трьох осіб, в тому числі і для дитини, з 03.07.2017 р. по 14.07.2017р.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_2 посилалась на те, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України необхідно в інтересах дитини з метою відпочинку, оздоровлення та загального розвитку дитини.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 3 Правил передбачено виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підпункт 1 пункту 4 Правил).

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково, а саме в частині надання дозволу на разовий виїзд дитини за межі України в рамках поїздки до країни Італія у період липня - серпня 2017 року на 30 календарних днів у супроводі матері ОСОБА_6, без дозволу та супроводу батька ОСОБА_4, що повністю відповідає інтересам дитини.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені Доказами, наявними у матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 06 березня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді: