АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1468/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 50 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 звернулася до суду із вказаним позовом, яким просила стягнути з відповідача на свою користь 17 665,00 грн. додаткових витрат на дитину, мотивуючи про те, що сторони перебували у шлюбі, наразі розірваному, від якого мають двох дітей дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2. Син проживає з 2014 року з чоловіком. Після досягнення дочкою повноліття у листопаді 2014 року, відповідач звернувся до суду з позовом про стягнення з позивача аліментів на утримання сина, який задоволено. За усною домовленістю відповідач продовжував утримувати сина, а позивач - дочку, яка залишилась проживати з нею та, досягнувши повноліття 09.06.2014, продовжувала навчання спочатку з 01.09.2011 по 05.07.2014 в Черкаському кооперативному економіко-правовому коледжі, а потім з вересня 2014 року по березень 2017 року навчалася у Полтавському університеті економіки і торгівлі. Позивач вважає, що витратила набагато більше коштів на утримання і навчання дочки, яка навчалась, не працювала і не мала інших джерел для існування. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дочці, але її не надає. Відповідно до договору №587 від 09.08.2011 «Про підготовку фахівця за освітньо-кваліфікаційним рівнем «молодший спеціаліст» позивач за три роки навчання дочки заплатила 21 000,00 грн. Відповідно до договору №14 від 05.08.2014 про підготовку фахівця позивач за весь строк навчання дочки в даному учбовому закладі заплатила 11 625,00 грн. Крім того, під час навчання у звязку із виниклою необхідністю дочка пройшла курс занять з вивчення англійської мови з 21.07.2015 по 21.12.2016 і відповідно до договору №1 про надання послуг від 21.07.2015 позивач заплатила 2 704,00 грн. Указані кошти є додатковими витратами на дитину, половину з яких має понести відповідач.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 12.05.2017 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом при його ухваленні норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, вказуючи на доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві, та на те, що відповідач, звертаючись до суду із позовом про стягнення аліментів, приховав факт утримання позивачем доньки; рішення суду є необґрунтованим; сплата аліментів відповідачем не звільняє його від обовязку по сплаті додаткових витрат на дитину.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав та мотивів.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги є безпідставними.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 16.09.2009 відділом РАЦС по Соснівському району міста Черкаси Черкаського МУЮ.

Сторони мають спільних дітей: дочку ОСОБА_9, яка народилася 09.06.1996 та стала повнолітньою у 09.06.2014 році, та сина ОСОБА_10, який народився 03.07.2003.

З 01.09.2011 по 05.07.2014 дочка навчалася в Черкаському кооперативному економіко-правовому коледжі. Відповідно до договору № 587 від 09.08.2011 «Про підготовку фахівця за освітньо-кваліфікаційним рівнем «молодший спеціаліст», укладеного між ОСОБА_11 (дочкою) та Черкаським кооперативним економіко-правовим коледжем в особі директора, та квитанцій про оплату за навчання усього сплачено 21 000,00 грн. Дочка сторін продовжила навчання у Вищому навчальному закладі Укоопспілки «Полтавський університет економіки і торгівлі» з 01.09.2014 по 31.03.2017 відповідно до договору №14 від 05.08.2014 про підготовку фахівця, укладеного між ОСОБА_11 (дочкою) та ВНЗУ «Полтавський університет економіки і торгівлі» в особі ректора. За навчання в даному учбовому закладі сплачено 11 625,00 грн., що підтверджується квитанціями про оплату.

Крім того, під час навчання у «Полтавському університеті економіки і торгівлі» дочка сторін пройшла курс занять з вивчення англійської мови з 21.07.2015 по 21.12.2016 і згідно з договором №1 про надання послуг від 21.07.2015 нею сплачено 2 704,00 грн.

Позивач вважає, що усі вищевказані витрати є додатковими витратами на дитину, що становить правові підстави її позовних вимог у даній справі.

Так ч. 1 ст. 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Таким чином, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у звязку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Тобто, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Так, з матеріалів справи достовірно вбачається та сторонами не заперечується той факт, що в період часу з 01.09.2011 по 05.07.2014, коли дочка сторін навчалася в Черкаському кооперативному економіко-правовому коледжі, вона була неповнолітньою до 09.06.2014 року і за її навчання саме позивачка ОСОБА_7 вносила оплату, розмір якої згідно до наданих нею копій квитанцій становить 21 000 грн.

Та обставина, на яку посилається суд першої інстанції в своєму рішенні, що відповідачем в цей період сплачувалися аліменти на користь ОСОБА_7 на утримання їх доньки ОСОБА_11, жодним чином не спростовують той факт, що позивачка дійсно несла витрати на дитину, повязані з оплатою її навчання у вищевказаному навчальному закладі, що безумовно направлено на забезпечення розвитку здібностей цієї дитини, і ці витрати по своїй природі є додатковими на відміну від коштів, які отримувалися нею в цей час від батька на утримання цієї дитини.

Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 в цій частині позовних вимог, не врахував вищевказаних положень матеріального права та обставин справи, що призвело не прийняття ним невірного висновку.

Колегія суддів, проаналізувавши усе вище викладене приходить до висновку, що позовні вимоги в частині вимог про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_7 додаткових витрат на дитину в період часу з 01.09.2011 по 05.07.2014 підлягають до часткового задоволення, а саме: стягненню підлягають по 09.06.2014, тобто до того моменту, коли дитина була неповнолітньою, що загалом становить 20 300 грн., відповідно з батька до стягнення на користь позивачки підлягають кошти в сумі 10150 грн., в якості відшкодування понесених нею додаткових витрат на неповнолітню дитину.

Стосовно відмови в задоволенні решти позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в їх задоволенні виходячи з того, що у даному випадку кошти, про сплату яких вказує позивач за період часу з 09.06.2014 по березень 2017 року, а також витрат на вивчення нею іноземної мови, фактично сплачено на навчання її вже повнолітньої доньки, що регламентується положеннями ст. 199 СК України про те, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обовязку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобовязань, обовязку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у звязку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставою для зміни рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 травня 2017 року у даній цивільній справі слід змінити, скасувавши його в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат на дитину в період часу з 01.09.2011 по 09.06.2014, з винесенням нового рішення про часткове задоволення позову в цій частині вимог, та стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 10150 грн. в якості відшкодування понесених нею додаткових витрат на дитину, в решті - рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу задоволити частково.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини - змінити, скасувавши його в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину в період часу з 01.09.2011 по 09.06.2014, з винесенням нового рішення про часткове задоволення позову в цій частині вимог.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 10150 грн. в якості відшкодування понесених нею додаткових витрат на дитину в період часу з 01.09.2011р. по 09.06.2014 р.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :