АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі: Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08.05.2017 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої злочином, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.05.2017 заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову - задоволено частково.

Накладено арешт на транспортний засіб марки Toyota, моделі: Camry, 2014 року випуску, тип: Загальний легковий седан-В, номер шасі НОМЕР_1.

У задоволенні решти вимог заяви-відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Відповідач зазначає, що задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не перевірив чи між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі задоволення позову. Крім того, вказує на те, що суду першої інстанції під час розгляду вказаної заяви про забезпечення позову було достеменно відомо про те, що на автомобіль Toyota, моделі: Camry, 2014 року випуску, тип: Загальний легковий седан-В, номер шасі НОМЕР_1 вже накладено арешт відповідно до КПК України, оскільки в матеріалах справи міститься копія акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 04.03.2017. Таким чином, судом допущено порушення ч. 8 ст. 152 ЦПК України відповідно до якої не допускається накладення арешту на майно, на яке накладено арешт відповідно до КПК України.

Враховуючи вищевикладене, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Справа № 761/8568/17
№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/9841/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги.

Інші особи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, а тому, враховуючи положення ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої злочином, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов'язання вчинити дії.

14.03.2017 представник позивача звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки ToyotaCamry номер шасі НОМЕР_1, 2014 р.в. та оголосити заборону переміщення транспортного засобу марки Toyota Camry, номер шасі НОМЕР_1, 2014 р.в. зі спец майданчику розташованого за адресою: м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 4, куди останній було поміщено за дорученням слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП в м. Києві, до набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування заявленого клопотання зазначав, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що то невжиття заходів забезпечення позову, у разі задоволення позовних вимог, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись колегія суддів не вважає за можливе виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами.

Згідно п. 1,2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Згідно роз'яснень викладених у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

В порядку п. 3 ч. 1 ст. 210 ЦПК України, ухвала суду повинна складатися, зокрема, з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Натомість, суддею в оскаржуваній ухвалі не наведено мотивів, з яких виходив суд задовольняючи вимоги заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту, як і не наведено жодних мотивів з яких суддя виходив відмовляючи в задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову. Ухвала не містить жодного обґрунтування.

Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 152 ЦПК України, не допускається накладення арешту на майно, на яке накладено арешт відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Разом з цим, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.01.2017 скасовано ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16.11.2016 та накладено арешт на декілька транспортних засобів, серед яких і Toyota Camry, номер шасі НОМЕР_1, 2014 р.в., із забороною їх відчуження, власником якої є ОСОБА_4.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, а тому слід погодитись з доводами апеляційної скарги про неповне дослідження судом першої інстанції обставин, які мають значення для вирішення питання про забезпечення позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, а висновок суду про часткове задоволення заяви про забезпечення позову є передчасним.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування постановленої ухвали та передачі питання на новий розгляд до суду першої станції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08.05.2017 - скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: