У х в а л а

іменем україни

19 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Ткачука О.С., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Голосіївської районної

у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_5, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про визнання ордеру на жиле приміщення недійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - на рішення апеляційного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 2008 року проживає у кімнаті

АДРЕСА_1. Зазначений гуртожиток є комунальною власністю територіальної громади м. Києва та відноситься до сфери управління Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації.

Звертала увагу на те, що вона систематично комунальні послуги.

Зазначала, що їй стало відомо, що ОСОБА_7 було видано ордер від 25 березня 2014 року на кімнату, якою фактично користується вона та в якій знаходяться її особисті речі.

Посилаючись на наведене та на те, що вказаний вище ордер видано з порушенням встановленого порядку, а саме - на житлове приміщення, яке не було вільним на момент його видачі, відповідач проживає в іншій кімнаті, просила визнати ордер від 25 березня 2014 року № 655, виданий ОСОБА_7, недійсним та визнати за нею право на спірну житлову площу - кімнату АДРЕСА_1.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним ордер від 25 березня 2014 року № 655, виданий ОСОБА_7 на підставі розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 20 березня 2014 року № 115.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та вирішення питання про розподіл судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовну про визнання недійсним ордеру на житлове приміщення та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що строк дії договору оренди, на підставі якого позивач проживала у спірній кімнаті, сплив 31 грудня 2013 року та у подальшому не пролонговувався, при цьому ОСОБА_4 неодноразово надсилалися приписи про виселення із зазначеної кімнати, відтак позивач не має права вимагати визнання недійсним оспорюваного ордеру, оскільки проживає у кімнаті АДРЕСА_1 без законної правової підстави.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

О.С. Ткачук

І.М. Фаловська