Унікальний номер справи 333/5146/16-ц
Номер провадження 2/333/210/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

м. Запоріжжя 12 квітня 2017 р.

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючий суддя Фунжий О.А., за участю секретаря судового засідання Лященко В.А., позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 до Запорізької обласної організації Товариства сприяння обороні України про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовної заявою про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Позовні вимоги з урахуванням уточнень та доповнень (а.с. 1-3, 22-24, 50-51, 57-58) мотивовані тим, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2013 р., яке набуло законної сили 11 червня 2014 р., визнано незаконним та скасовано наказ голови Запорізької обласної організації Товариства сприяння обороні України від 5 серпня 2013 р. про звільнення позивача з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України в звязку з реорганізацією Запорізької радіотехнічної школи Товариства сприяння обороні України. Рішенням суду встановлено, що звільнення позивача відбулось з порушенням норм трудового законодавства. При звільнені позивача з роботи йому не сплачено тримісячний середній заробіток за припинення трудового договору внаслідок порушення власником законодавства про працю. З наведених підстав позивач, посилаючись на положення ст. 44, 117 КЗпП України, просить суд стягнути з відповідача тримісячний середній заробіток за припинення трудового договору внаслідок порушення власником законодавства про працю в сумі 5 745 грн., а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені в сумі 120 411 грн. 72 коп.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та їх обгрунтуання, наполягаючи на задоволені позову.

Представник відповідач позов не визнав, суду пояснив, що позивача звільнено з роботи не з підстав, передбачених ст. 38, 39 КЗпП України, тому вихідна допомога, встановлена ст. 44 КЗпП України, йому не виплачувалась. Питання про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу вирішено рішенням суду від 22 жовтня 2013 р.

Позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2013 р. частково задоволено позов ОСОБА_1 до Запорізької обласної організації Товариства сприяння обороні України про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу; визнано незаконним та скасовано наказ № 20 від 5 серпня 2013 р. голови Запорізької обласної організації Товариства сприяння обороні України про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України в звязку з реорганізацією Запорізької радіотехнічної школи Товариства сприяння обороні України; ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді директора Запорізької радіотехнічної школи Товариства сприяння обороні України; стягнуто з Запорізької обласної організації Товариства сприяння обороні України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 6 серпня 2013 р. до дня поновлення на роботі в розмірі 5 145,80 грн. (а.с. 4-6)

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 11 червня 2014 р. рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2013 р. залишено без змін. (а.с. 11-зв.-13)

Відповідно до ст. 44 КЗпП України, на яку посилається позивач на підтвердження своїх вимог, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Позивач у судовому засіданні стверджує, що оскільки його звільнено з посади наказом від 5 серпня 2013 р. з порушенням законодавства про працю, що встановлено рішенням суду, йому уповноважений орган повинен сплатити вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку.

Вказане ствердження є помилковим, оскільки наказом від 5 серпня 2013 р. ОСОБА_1 звільнено не з підстав, передбачених ст. 38, 39 КЗпП України, а за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ст. 38, 39 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Строковий трудовий договір (пункти 2 і 3 статті 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених частиною першою статті 38 цього Кодексу.

Оскільки згідно ст. 44 КЗпП України вихідна допомога у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку виплачується при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору, що передбачено ст. 38, 39 КЗпП України, а позивача звільнено з роботи з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України, у задоволені позову в частині стягнення вихідної допомоги у зазначеному розмірі слід відмовити.

При цьому суд приймає до уваги, що у відповідності зі ст. 11 ч.1 ЦУПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, суд приймає до уваги наступне.

У відповідності зі ст. 117 КЗпП України, на яку посилається позивач на підтвердження своїх вимог, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Обґрунтовуючи вказану позовну вимогу, позивач зазначив, що при звільнені йому не виплачена вихідна допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, передбачена ст. 44 КЗпП України, тому він просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати цієї вихідної допомоги.

Між тим, в судовому засіданні встановлено, що виплата позивачеві вказаної вихідної допомоги не передбачена трудовим законодавством, тому середній заробіток за час затримки її виплати стягненню не підлягає.

З наведених підстав суд відмовляє позивачеві у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст. 213-215 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

У задоволені позову ОСОБА_1 до Запорізької обласної організації Товариства сприяння обороні України про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Апеляційний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.А.Фунжий