Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/1314/16 Головуючий у 1 інстанції: Урупа І.В.
Провадження № 22-ц/778/595/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 жовтня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідно до укладеного договору б/н від 16 листопада 2012 року ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

В порушення норм закону та умов договору ОСОБА_3. зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 31 грудня 2015 року має заборгованість 15350,42 грн., яка складається з:1809,50 грн. - заборгованість за кредитом; 9633,76 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2700 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 707,16 грн. - штраф (процентна складова).

На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 16 листопада 2012 року у розмірі 15350 грн. 42 коп., та судові витрати у розмірі 1378 грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.11.2012 року, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 1809,50 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 1578 грн. 68 коп. та заборгованості за пенею в розмірі 1000 грн., а всього 4388 грн. 18 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення сулу в частині зменшення заборгованості за відсотками, комісією, неустойкою та задовольнити позов в повному обсязі, судові витрати стягнути з відповідача.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За положеннями статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 листопада 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 було укладено договір шляхом написання заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає договір про надання банківських послуг (а.с.7).

Відповідно до умов договору ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

За користування кредитом Банк нараховує відсотки у розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, із розрахунку 360 календарних днів на рік (п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою) (а.с.10-32).

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг ( щомісячно отримувати витяг про стан картрахунків і про проведені за минулий місяць операції з картрахунку).

У випадку незгоди позичальника зі зміною Правил та/або ОСОБА_4, викладених на банківському сайті позичальник зобовязується надати ОСОБА_4 письмову заяву про розірвання договору та погасити всю заборгованість перед ОСОБА_4 (п.1.1.2.4 Умов та правил).

Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та правил передбачений обовязок позичальника погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

У разі невиконання зобовязань за договором на вимогу ОСОБА_4 позичальник зобовязався повернути кредит, оплатити винагороду банку (п.2.1.1.5.6 Умов і правил). ОСОБА_4 має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленій банком частці в разі невиконання боржником своїх зобовязань (п.2.1.1.12.11 Правил користування платіжною карткою).

Строк і порядок погашення кредиту (кредитний ліміт) по кредитних картках з установленими мінімальним обовязковим платежем наведений у памятці клієнта, яка є невідємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом. У випадку виникнення простроченого кредиту (овердрафту) строком повернення кредиту в повному обсязі являється 211 день із дня виникнення такої заборгованості. Строк повернення овердрафту в повному обсязі протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту; строк погашення процентів по овердрафту щомісячно за попередній місць до 25 числі (п.2.1.1.12.4 Умов та правил).

Як вбачається із витягу із особового рахунку ОСОБА_3 свої зобов'язання за вказаним договором виконував неналежним чином, з червня 2013 року припинив вносити платежі на погашення заборгованості, унаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої станом на 31 грудня 2015 року становить 15 350,42 грн. з яких: 1809,50 грн. - заборгованість за кредитом; 9633,76 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2700 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафів 1207,16 грн. (а.с.6).

Із вказаного розрахунку також вбачається, що протягом дії договору Банк двічі підвищував відсоткову ставку за кредитом: з вересня 2014 року до 34,8% річних, з квітня 2015 до 43,2 % річних.

В своїх запереченнях проти позову відповідач ОСОБА_3 в частині підвищення відсоткової ставки за кредитом дії ОСОБА_4 не оспорював, заперечень проти такого підвищення не заявляв, оскільки вони узгоджуються із вищезазначеними Умовами і правилами надання банківських послуг. Проте, відповідач заперечував розмір заборгованості за відсотками, в обґрунтування чого надав відповідні розрахунки (а.с.99-100).

Із аналізу наданого ОСОБА_4 розрахунку і розрахунку відповідача вбачається, що фактично нарахування відсотків на всю суму заборгованості проводилося ОСОБА_4 не у відповідності з умовами договору.

Задовольняючи частково позов і стягуючи з позичальника 1578,68 грн. заборгованості зі сплати відсотків, суд першої інстанції, привівши відповідні розрахунки, обґрунтовано виходив з того, що доданий ОСОБА_4 до позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитом не відповідає умовам договору.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи і зібраним у справі доказам, узгоджуються з умовами кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що належним доказом для спростування розрахунків ОСОБА_4 може бути тільки висновок економічної експертизи, яка по справі не проводилася, а розрахунок суду є неналежним доказом, оскільки суддя не має спеціальних знань для його здійснення, являються неспроможними.

Як вбачається із матеріалів справи, клопотання про призначення судової економічної експертизи сторонами по справі не заявлялося. Не містить такого клопотання і апеляційна скарга.

Заперечуючи проти розміру нарахованих відсотків за період з листопада 2012 року по грудень 2015 року на суму 9633,76 грн., розмір яких більше ніж в пять разів перевищує розмір кредитної заборгованості 1809,50 грн., відповідач в своїх письмових запереченнях проти позову навів відповідні розрахунки і правове обґрунтування такого нарахування.

Суд першої інстанції на виконання вимог ст.ст.10,60,212 ЦПК України перевірив всі доводи і заперечення сторін, надав належну оцінку всім зібраним у справі доказам і ухвалив рішення, привівши в ньому детальний розрахунок заборгованості, що підлягає стягненню.

Доводи апеляційної скарги не містять обґрунтування, в чому полягає неправильність наведеного судом розрахунку.

За приписами ст. 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ані в суді першої інстанції, ані в апеляційній інстанції позивач не спростував заперечень відповідача проти неправильного нарахування відсотків за ставкою, яка не передбачалася умовами кредитного договору. Розрахунку відповідно до формули, яка передбачена умовами п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою та наданими позивачем розясненнями щодо нарахування відсотків на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» банком не надано (а.с.103-104).

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість і добросовісність, яких повинна дотримуватись особа при здійсненні своїх прав із тим, щоб не порушувати права інших осіб (ст. ст. 12, 13 ЦК України).

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Виходячи з загальних положень цивільного законодавства, умов кредитного договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставне нарахування ОСОБА_4 заявленої до стягнення заборгованості за відсотками.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Оскільки судом правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст.307,308,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 жовтня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: