Номер провадження: 22-ц/785/1475/17
Головуючий у першій інстанції Куркан М. М. Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя сторона на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5, про визнання договору поруки припиненим, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 серпня 2016 року,

встановила:

У лютому 2015 р. публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - Банк) звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути з відповідачів на користь Банку: 1) солідарно заборгованість за кредитним договором № 014/0043/74/57758 від 26.04.2006 р. у сумі - 199 465,61 долара США (2 583 312,23 грн.), яка складається з: - заборгованість за кредитом - 39 175,31 долара США (507 365,94 грн.); - заборгованість по відсоткам - 30 867,31 долара США (399 767,66 грн.); - пеня за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків - 129 422,99 долара США (1 676 178,63 грн.); 2) витрати по оплаті судового збору.

Позовні вимоги Банк обґрунтовував тим, що за умовами укладеного між АППБ «Аваль», правонаступником якого є - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_5 кредитного договору № 014/0043/74/57758 від 26.04.2006 р. остання отримала кредит у розмірі - 80 000,00 грн., строком - до 26.04.2026 р., зі сплатою процентів за користування грошима у розмірі - 12% річних.

В забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору між Банком та ОСОБА_6 26.04.2006 р. був укладений договір поруки, згідно якого поручитель несе солідарну відповідальність в повному обсязі за виконання ОСОБА_5 умов кредитного договору.

Позичальник свої обов'язки з повернення кредиту, сплати процентів не виконала. Станом на 20.10.2014 р. виникла заборгованість у вищевказаному розмірі.

Відповідачам були направлені письмові вимоги про виконання порушеного зобов'язання, які залишилися без задоволення.

Не визнавши первісні позовні вимоги Банку, ОСОБА_6 у травні 2015 р. звернувся до суду з вищезазначеним уточненим у серпні місяці зустрічним позовом, в якому просив визнати укладений 26.04.2006 р. з Банком договір поруки припиненим з 24.07.2007 р..

ОСОБА_7 зустрічні позовні вимоги мотивував тим, що договором поруки строк дії останньої не встановлено.

02.07.2009 р. Банк на адресу відповідачів направив вимогу про дострокове повернення кредиту. Тобто, у передбаченому п. 5.5 кредитного договору порядку змінив строк виконання основного зобов'язання. Тому Банк міг пред'явити вимогу до поручителя протягом шести місяців. Оскільки кредитним договором строк його дії не встановлено, а Банк протягом року з дня укладення кредитного договору не пред'явив вимоги до нього, договір поруки припинив свою дію з 27.04.2007 року.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 07.05.2015 р. зустрічна позовна заява ОСОБА_7 об'єднана в одне провадження з первісним позовом Банку.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.08.2016 р. в задоволенні первісного позову Банку відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено.

Визнано договір поруки укладений між АППБ «Аваль» та ОСОБА_7 від 26.04.2006 р. припиненим.

Банк в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову Банку та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7. Посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Банк представника у судове засідання не направив. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки представника не повідомив. Справа тричі призначалася до розгляду. Заяв та клопотань у судове засідання, призначене на 25.05.2017 р., не направив. Пропозицію апеляційного суду, викладену в ухвалі від 16.02.2017 р., про направлення детального розрахунку заборгованості, відомостей про направлення та отримання відповідачами вимог про дострокове повернення кредиту Банк не виконав.

Представник відповідачів у письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважав необхідним апеляційну скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Банк, пред'явивши 02.07.2009 р. вимогу про дострокове повернення кредиту, змінив строк виконання основного зобов'язання. За вказаних обставин, не пред'явивши вимогу до поручителя договір поруки припинився взимку 2010 р., а трирічний строк позовної давності закінчився у серпні 2012 року. До суду Банк звернувся з пропуском строку позовної давності та передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України строку. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом України у постановах від 02.12.2015 р. по справі № 6-1707цс15, від 21.01.2015 р. у справі № 6-190цс14.

У судовому засіданні представник відповідачів підтримав викладені у письмових запереченнях на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні первісного позову Банку, задоволення зустрічного позову ОСОБА_7,, суд першої інстанції виходив з того, що Банк пропустив строк позовної давності та передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення вимоги до поручителя, оскільки змінив строк виконання основного зобов'язання, направивши 02.07.2009 р. вимогу про дострокове повернення кредиту. З позовом до суду звернувся - 12.02.2015 р.. ОСОБА_5 зробила заяву про застосування строку позовної давності (а. с. 185 - 189).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову Банку та задоволення позову ОСОБА_7. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 256 - 258, 261, 267, 509, 525, 526, 546, 553, 554, 559, 1054, ЦК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів.

Встановлено, що за умовами укладеного між АППБ «Аваль», правонаступником якого є - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_5 кредитного договору № 014/0043/74/57758 від 26.04.2006 р. (Т. 1, а. с. 7 - 17) остання отримала кредит у розмірі - 80 000,00 доларів США, строком - до 26.04.2026 р., зі сплатою процентів за користування грошима у розмірі - 12% річних.

Пунктом 5.5 вказаного кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів, визначених цим кредитним договором у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору. Кошти мають бути повернуті протягом 30 календарних днів з моменту надіслання Банком на адресу позичальника відповідного листа-повідомлення.

В забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору між Банком та ОСОБА_6 26.04.2006 р. був укладений договір поруки (Т. 1, а. с. 19 - 20). Відповідно до п. п. 1.2, 2.1, 4.1 вказаного договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність у повному обсязі за невиконання позивальником умов кредитного договору.

Договір поруки вступає в силу з моменту його підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобов'язання.

Відповідно до матеріалів витребуваної та оглянутої апеляційним судом іншої цивільної справи № 520/17907/13-ц Банк 02.07.2009 р. направив відповідачам вимогу про дострокове повернення в повному обсязі отриманих кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне повернення кредиту несвоєчасну сплату процентів у 30-денний термін (Т. 1, а. с. 141, 177, 178).

21.08.2009 р. Банк звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заборгованості за кредитним договором (Т. 2, а. с. 7 - 10), в якому посилається на направлення відповідачам вимоги про дострокове повернення кредиту. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18.02.2014 р. вказаний позов був залишений без розгляду (Т. 2, а. с. 11).

17.10.2014 р. Банк повторно направляє відповідачам вимоги про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором (Т. 1, а. с. 24, 25, 82. 83, 114).

Позичальник свої обов'язки з повернення кредиту, сплати процентів не виконала. Відповідно до наданого Банком розрахунку заборгованості станом на 20.10.2014 р. виник борг у розмірі - 199 465,61 долара США, що по курсу НБУ еквівалентно - 2 583 312,23 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом - 39 175,31 долара США, що по курсу НБУ еквівалентно - 507 365,94 грн.; - заборгованість по відсоткам - 30 867,31 долара США, що по курсу НБУ еквівалентно - 399 767,66 грн.; - пеня за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків - 129 422,99 долара США, що по курсу НБУ еквівалентно - 1 676 178,63 грн. (Т. 1, а. с. 26 - 29).

Під час розгляду справи ОСОБА_5 надала суду заяву про застосування строку позовної давності (Т. 1, а. с. 159).

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами, передбаченими ст. ст. 546, 553, 554, ч. 4 ст. 559 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

За правилами, встановленими ст. ст. 256 - 258, 261, 267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що Банк, направивши 02.07.2009 р. вимогу про дострокове повернення кредиту, процентів тощо, змінив строк виконання основного зобов'язання з 26.04.2026 р. на - 01.08.2009 р.. Саме з цієї дати починається перебіг строку позовної давності та строку пред'явлення вимоги до поручителя. Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу строку позовної давності (ч. 1 ст. 265 ЦК України).

Разом з тим, по даній справі Банк повторно здав позов на пошту - 12.02.2015 р. (Т. 1, а. с. 39), тобто як після закінчення передбаченого законом шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя, так і після спливу строку позовної давності до позичальника.

Таким чином, правильним є висновок суду про відмову в задоволенні первісного позову Банку про стягнення боргу - у зв'язку з пропуском строку позовної давності та строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, та задоволення зустрічного позову поручителя про припинення поруки - у зв'язку з тим, що порука є такою, що припинилася.

Відповідно до ст. 10, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, відповідно до процесуального законодавства сторони по справі несуть можливі негативні наслідки у випадку неналежного виконання своїх процесуальних обов'язків щодо доказування.

Апелянт не надав суду доказів, які б спростовували вищевказані висновки суду першої інстанції.

Доводи апелянта про помилковість висновку суду щодо пропуску строку позовної давності, оскільки останній щомісячний платіж відповідно до кредитного договору підлягає сплаті 20.04.2026 р., направлення Банком позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту не є зміною строків виконання зобов'язання за кредитним договором, не приймаються до уваги, оскільки вони суперечать правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 р. по справі № 6-53цс14 та від 02.12.2015 р. по справі № 6-1707цс15, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися судами загальної юрисдикції при розгляді таких норм права, та вищевказаним положенням норм матеріального права.

Таким чином, апеляційна скарга Банку є необґрунтованою, її треба відхилити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів Банку, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова