АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 686/1292/17
Провадження № 22-ц/792/905/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар - Гриньова А.М.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Смолієнко Є.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Хмельницького комунального підприємства «Спецкомунтранс» про стягнення компенсації за невикористані дні додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, за затримку виплати та стягнення моральної шкодиз апеляційного скаргою Хмельницького комунального підприємства «Спецкомунтранс» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2017 року,

встановила:

В січні 2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд з названим позовом, в обґрунтування якого зазначала, що перебувала з Хмельницьким комунальним підприємством «Спецкомунтранс» (далі - ХКП «Спецкомунтранс») у трудових відносинах, 07.11.2016 року була звільнена за угодою сторін. Однак при звільненні їй не було виплачено компенсацію за невикористані додаткові відпустки як працівнику, який має дитину за 2012-2016 роки.

ОСОБА_3 вказувала, що відповідно до законодавства про працю вона є одинокою матір'ю, оскільки виховує дитину сама, а тому має право на додаткову відпустку. Неправомірною відомою у виплаті компенсації їй завдано моральної шкоди.

З урахуванням змінених позовних вимог позивач просила стягнути з відповідача компенсацію за 40 днів невикористаної додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, у сумі 1742,39 грн., компенсацію за затримку виплати з 07.11.2016 року по 20.03.2017 року (114 днів) в сумі 4965,80 грн., моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2017 рокупозов задоволено частково. Ухвалено стягнути з ХКП «Спецкомунтранс» на користь ОСОБА_3 компенсацію за невикористані дні додаткових відпусток у розмірі 1742,39 грн., компенсацію за затримку виплати у розмірі 4965,80 грн., моральну шкоду у розмірі 1000 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ХКП «Спецкомунтранс»не погоджується з рішенням суду, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилається на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Вказує, що органом, який уповноважений робити висновки щодо неучасті батька у вихованні дитини є орган опіки та піклування, а позивач до цього органу за отриманням відповідної довідки не зверталась. Зазначає, що на підставі отриманого від Міністерства соціальної політики роз'яснення від 06 лютого 2017 року підприємство запропонувало ОСОБА_3 отримати вказану довідку для підтвердження її статусу одинокої матері, оскільки вважало недостатнім характеристику зі школи на підтвердження того факту, що позивач виховує дитину сама.

Посилається також на те, що розрахунок за затримку виплати компенсації здійснений судом неправильно. Несправедливим є також стягнення з підприємства моральної шкоди, оскільки воно зробило все можливе для врегулювання конфлікту мирним шляхом і жодних моральних страждань позивачу не завдало.

В суді представник апелянта апеляційну скаргу підтримала.

Представник позивача проти задоволення скарги заперечив.

Заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу визначено, що підставами для скасування, зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, в тому числі, є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає вимогам Закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебула у трудових відносинах з Хмельницьким комунальним підприємством «Спецкомунтранс» до 07 листопада 2016 року. При звільненні останній не було виплачено компенсацію за невикористані додаткові відпуски за період з 2013 року по 2016 рік включно.

Задовольняючи частково позов суд виходив з того, що неповнолітня дочка позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на утриманні позивача, батько дитини не приймає участі у її вихованні та утриманні, відтак позивач має право на додаткову відпустку як одинока матір.

Згідно з нормами ст. 19 Закону України «Про відпустки» жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, матері інваліда з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

В пункті 5 частини 13 ст. 10 названого Закону зазначено, що така відпустка надається одинокій матері (батьку), які виховують дитину без батька (матері).

Згідно з ч. 1 ст. 24 цього ж Закону у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 83 Кодексу законів про працю України.

Отже, відповідно до вказаних правових норм право на додаткову відпустку має жінка, яка виховує дитину без батька. При цьому, переліку документів, необхідних для підтвердження статусу одинокої матері для отримання такої відпустки, законодавством не встановлено. Тому роботодавець самостійно оцінює і встановлює достатність поданих документів.

Аналогічне роз'яснення надано відповідачу і в листі Міністерства соціальної політики України від 31.01.2017 року.

Згідно з наказами ХКП «Спецкомунтранс» № 44-в від 19.03.2014 року та №279-в від 15.12.2014 року ОСОБА_3 надавались додаткові відпустки як одинокій матері (розлученій жінці, яка виховує дитину сама) за 2011 і 2012 роки.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Отже, з урахуванням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, всі судові процедури повинні бути справедливими.

За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В конкретній справі докази, які б вказували на те, що позивач під час роботи у Хмельницькому комунальному підприємстві «Спецкомунтранс» надавала останньому документи, що підтверджують її право на відпустку, передбачену ст. 19 Закону України «Про відпустки», за період з 2013 року по 2016 рік включно, відсутні.

Такі документи направлені позивачем відповідачу лише після звільнення - 22.12.2016 року.

Зокрема, у письмовому зверненні на ім'я директора ХКП «Спецкомунтранс» ОСОБА_3, обґрунтовуючи своє право на додаткову відпустку відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки», додала документи, зокрема, свідоцтво про народження дитини, в якому батько зазначений як ОСОБА_5; свідоцтво про розірвання шлюбу між нею та батьком дитини, відповідно до якого шлюб розірвано 01.12.2009 року; характеристику дочки від 12.10.2016 року за підписом директора НВК №7 та класного керівника; відповідь Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради №9147 від 09.12.2016 року.

Покладаючи на відповідача відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України, суд не дав належної правової оцінки запереченням відповідача щодо ненадання позивачем протягом вказаного періоду документів, які підтверджують її право на додаткову відпустку як матері, яка виховує дитину без батька, та залишив поза увагою те, що позивач відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не довела факту її звернення, та відповідного документального підтвердження, до відповідача для надання їй такої відпустки, у зв'язку з чим не перевірено наявність вини відповідача у несплаті грошової компенсації при звільненні.

Враховуючи встановлені вище обставини колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача компенсаційної виплати, передбаченої ст. 117 КЗпП України в зв'язку з невиплатою компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену ст. 19 Закону України «Про відпустки».

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Висновок суду про необхідність виплати ОСОБА_3 компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як одинокій матері є обґрунтованим, оскільки її звільнення з роботи у відповідача не виплинуло на її право на отримання цієї компенсації, яке було підтверджено належними та допустимими доказами, та у виплаті якої роботодавцем було незаконно відмовлено.

Відповідно до проведеного позивачем розрахунку, з яким погодилися обидві сторони, розмір вказаної грошової компенсації визначено в сумі 1742,39 грн.

Вимогу щодо подання додаткових підтверджуючих документів для надання відпустки, з урахуванням доданих позивачем до своєї письмової заяви на ім'я керівника підприємства від 22.12.2016 року, з урахуванням надання відпустки у 2011, 2012 роках, за відсутності обґрунтованих сумнівів щодо зміни статусу позивача, колегія суддів вважає неправомірною, а тому довід апеляційної скарги про необхідність надання висновку органу опіки і піклування є необґрунтованим.

Колегія суддів погоджується також з розміром морального відшкодування, яке визначено судом першої інстанції з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, та вини відповідача.

Тривале в часі порушення відповідачем трудових прав позивача призвело до моральних переживань останньої. Сам факт часткового задоволення позову та поновлення її порушеного права судом не можна визнати достатньою компенсацією заподіяної моральної шкоди, тому додаткове стягнення 1000 грн., в якості морального відшкодування, слід визнати обґрунтованим.

З урахуванням вимог ст.ст. 11, 303 ЦПК України, приймаючи до уваги зміст позовних вимог, позицію сторін, викладену в суді апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку про можливість погодитись з розміром компенсації, визначеним ОСОБА_3 і підтриманим судом першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням наведеного, з ОСОБА_3 на користь ХКП «Спецкомунтранс»підлягає до стягнення судовий збір в сумі 365,66 грн.: (1742,39х100:6708,19=25,97х1408:100=365,66).

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу Хмельницького комунального підприємства «Спецкомунтранс» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2017 рокув частині стягнення компенсації за затримку виплати та судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Хмельницького комунального підприємства «Спецкомунтранс» про стягнення 4965 грн. 80 коп. компенсації за затримку виплати відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Хмельницького комунального підприємства «Спецкомунтранс» 365 грн. 66 коп. судових витрат по сплаті судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

_____________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Стефанишин С.Л. Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія 53