Справа № 591/1869/17
Провадження № 2/591/1530/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:
головуючого судді Кривцової Г.В.
з участю секретаря Кальченко М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Зарічний відділ ДМС України в м. Суми, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
11.04.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі крім позивача, зареєстровані відповідачі: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (колишній чоловік), ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (син), ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 (син). Відповідачі у квартирі не проживають, і бажання проживати не виявляють вже більше пяти років. Сини виїхали на постійне проживання до Австралії, де зараз працюють. Вартість одного перельоту до України не дозволяє їм приїздити часто, останній раз вони відвідували позивачку у 2014 році. Вони не заперечують проти їх зняття з реєстраційного обліку, що підтверджується відповідними довіреностями, але відсутність їх паспортів не дозволяє цього зробити позивачу самостійно. Відповідач ОСОБА_2 (колишній чоловік) з 2012 року також не проживає в квартирі позивача, однак добровільно зніматися з реєстраційного обліку не бажає. Адреса його проживання позивачу не відома, однак позивач знає, що відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок за адресою: м. Суми, вул. Кринична, 2/63. Особисті речі відповідачів в квартирі позивач відсутні, участі в утриманні квартири вони не приймають. Позивач зазначає, що факт реєстрації відповідачів у квартирі порушує право власності позивача та утворює перешкоди у користуванні, що виражається у сплаті зайвих комунальних платежів, неможливості оформлення субсидії. Посилаючись на ст.ст. 71, 72, 163 ЖК України, ст.ст. 319, 386, 391, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі позивача.
Представник позивача просила розглядати справу без її участі, підтримала позов в повному обсязі, про що подала письмову заяву.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи за зареєстрованою адресою місця проживання в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Будь-яких письмових пояснень чи заперечень відповідачі до суду не надали.
Зі згоди представника позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.197 ЦПК України.
Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
ОСОБА_5 встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 згідно договору дарування, і зареєстровану вказаній квартирі (а.с. 10-13, 14).
Згідно довідки ТОВ «Сумитеплоенергоцентраль» від 10.03.2017 року, у квартирі АДРЕСА_1, крім власника, зареєстровані чоловік ОСОБА_2 1962 р.н, син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.14) .
Згідно відомостей ЦНАП Сумської міської ради від 20.04.2017 року, ОСОБА_2 1962 р.н, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.24-26).
Згідно тверджень позивача, викладених нею у позові, відповідачі протягом останніх пяти років у квартирі позивача не проживають і не мають наміру проживати, так як сини виїхали до іншої країни (Австралії), там працюють і постійно проживають, а колишній чоловік також проживає в іншому місці та має у власності інше житло.
Вказані доводи позивача відповідачами не спростовані.
Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 156 Житлового Кодексу України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_5 України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась туди і проживала як член сім'ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
З пояснень позивача, зазначених ним у позові, та письмових матеріалів справи вбачається, що відповідачі є членами сімї власника квартири, і що відповідачі не проживають за місцем реєстрації останні пять років.
Самі відповідачі не надали суду будь-яких доказів того, що вони мають наміри і підстави подальшого користування житловим приміщенням в квартирі позивача.
ОСОБА_5 також не надано доказів щодо існування домовленості між власником житла ОСОБА_1 та відповідачами про подальше користування відповідачами вказаним житлом.
Суд приходить до висновку, що реєстрація відповідачів в квартирі порушує права позивача як власника, так як позивач обмежена у своєму праві розпорядження власністю, а крім того відповідачі у квартирі не проживають, витрат по утриманню житла не несуть, і позивач несе зайві комунальні витрати та позбавлена можливості оформити субсидію.
Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання відповідачів втратившими право користування житлом є обґрунтованою, і відповідачі визнаються судом таким, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: АДРЕСА_2.
Судові витрати суд залишає за позивачем, згідно її заяви.
На підставі ст.ст. 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 224-225 ЦПК України, суд -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Зарічний відділ ДМС України в м. Суми, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою № 57 будинку № 74 по вул. Петропавлівська у м. Суми, що належить на праві власності ОСОБА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте Зарічним районним судом м. Суми за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Зарічного районного суду м. Суми протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач може оскаржити рішення суду до апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду, а у разі відсутності особи у судовому засіданні з дня отримання копії рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Зарічного районного суд ум. ОСОБА_5Кривцова