РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року м. Кремінна

Справа № 414/793/17

Провадження № 2/414/256/2017

Кремінський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Безкровного І.Г.,

за участю секретаря Нагорянської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кремінна Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Кремінської міської ради Луганської області про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до територіальної громади в особі Кремінської міської ради Луганської області про визнання права власності за набувальною давністю, посилаючись на наступні обставини.

На підставі рішення виконкому Кремінської ради депутатів трудящих № 358 від 24.09.1982 вирішено оформити право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 за батьками позивачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які померли ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно.

Після смерті батьків позивачки залишилася спадщина у вигляді зазначеного житлового будинку, на 5/6 частки якого вона зареєструвала право власності, однак 1/6 частки залишилася неоформленою, оскільки на момент смерті ОСОБА_4, яка була власницею ? частини будинку, з нею була зареєстрована її мати ОСОБА_5, яка також померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після смерті ОСОБА_4 фактично прийняли спадщину її донька ОСОБА_1, чоловік ОСОБА_2 та мати ОСОБА_5, тобто 1/2 частки спадкодавця розподілилися між спадкодавцями по 1/6 кожному. Відомості про відкриття спадщини після ОСОБА_5 у спадковому реєстрі відсутні.

ОСОБА_1 з 02.02.1984 відкрито та безпосередньо володіє майном, а саме зазначеним будинком протягом тридцяти років, оскільки до теперішнього часу зареєстрована в ньому та утримує його. Інші спадкоємці відсутні, органи місцевого самоврядування не зверталися до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою протягом останніх тридцяти років.

У зв'язку з цим ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, яка раніше належала ОСОБА_4, яку не оформила ОСОБА_5.

В судове засідання позивач та її представник ОСОБА_6 не з'явилися, представник надав заяву, в якій просив розглянути справу за їх відсутності у зв'язку із зайнятістю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву за підписом кремінського міського голови ОСОБА_7, в якій зазначив, що просить розглянути справу за відсутності Кремінської міської ради Луганської області, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази як окремо, так і в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Кремінна Луганської області, її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3. 01 жовтня 1983 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_9, і після реєстрації шлюбу взяла собі прізвище чоловіка «ОСОБА_1» (а.с. 6-7, 27, 28).

Відповідно до рішення виконкому Кремінської ради депутатів трудящихся № 358 від 24.09.1982 було оформлено право приватної власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на будинок АДРЕСА_1 (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивачки ОСОБА_3, а ІНФОРМАЦІЯ_1 - батько позивачки ОСОБА_2 (а.с. 11, 12).

22 листопада 1985 року було видано свідоцтво про право на спадщину НОМЕР_2 після смерті ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_1 на 1/6 частину будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. У свідоцтві також зазначено, що 2/6 частини житлового будинку залишаються відкритими на користь ОСОБА_10 (матері) та ОСОБА_2 (чоловіка) (а.с. 9).

В той же день, 22 листопада 1985 року було видано також свідоцтво про право на спадщину НОМЕР_1 на ім'я було видано свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_1 на ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що належав ОСОБА_2, 30, та 1/6 частини цього будинку, що належало ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право приватної власності, - які були видані Кремінською міськрадою 30.09.1982 (а.с. 10).

У технічному паспорті на будинок за адресою: АДРЕСА_1 у відомостях щодо належності житлового будинку вказано, що ОСОБА_1 є власником на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих Кремінською радою НОМЕР_1 від 22.11.1985 та НОМЕР_2 від 22.11.1985 (а.с. 23-25).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5, яка була бабусею ОСОБА_1 та матір'ю ОСОБА_3, що підтверджується копіями відповідного рішення нарсуду Кремінського району Ворошиловградської області від 21.02.1990 та свідоцтва про смерть № 145006 (а.с. 13, 15).

З інформаційної довідки із Спадкового реєстру № 47399509 від 11.04.2017 вбачається, що інформація щодо спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 відсутня (а.с. 14).

З паспорта позивачки та домової книги на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що ОСОБА_1 з 07.02.1984 зареєстрована за вказаною адресою. На момент смерті матері позивачки ОСОБА_3 за цією адресою також була зареєстрована бабуся позивачки ОСОБА_5 (а.с. 6-7, 16-22).

Відповідно до довідки-характеристики від 28.03.1991 житловий будинок АДРЕСА_1 у м. Кремінна зареєстровано у БТІ в реєстровій книзі під реєстровим № 6492/10 належить: 1) 1/6 частини ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право приватної власності, що видано Кремінською міськрадою 30.09.1982; 2) 1/6 частини ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину по закону, що видане Кремінською нотаріальною конторою 22.11.1985 за НОМЕР_2; 3) 4/6 частини ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину по закону, що видане Кремінською нотаріальною конторою 22.11.1985 за НОМЕР_1 (а.с. 26).

На підтвердження тривалого відкритого безперервного володіння спірним майном позивачкою її представником також було надано суду копії розрахункових книжок та відповідних квитанцій по сплаті комунальних послуг за останні десять років, з яких вбачається, що ці книжки оформлені на ОСОБА_1 і саме вона сплачувала комунальні послуги за будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Суд зазначає, що оскільки правовідносини щодо спадкування майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (спадщина відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_3) виникли до набрання чинності діючим ЦК України, застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), зокрема норми про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину.

Так, відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, бабуся позивачки ОСОБА_5 на момент смерті своєї доньки ОСОБА_4, матері позивачки, була зареєстрована та проживала разом з нею. Таким чином, ОСОБА_5 прийняла спадщину після смерті своєї доньки ОСОБА_4, фактично вступивши в управління спадковим майном.

В той же час, позивачка ОСОБА_1 зареєструвалася за місцем проживання своєї бабусі ОСОБА_5 лише 07.02.1984, у той час як остання померла ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини не прийняла її. Судом також було встановлено, що спадкові справи після смерті ОСОБА_5 не відкривалися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Згідно з абз. 14 п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом та реєстрацію права власності на нерухомість, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

Системний аналіз норм спадкового права ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) не свідчить про необхідність вчинення будь-яких додаткових дій з боку держави, які б свідчили про прийняття нею спадщини.

ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави, ЦК УРСР визнання спадщини відумерлою та винесення відповідного судового рішення не передбачено.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.07.2012 у справі № 6-23794св12.

Таким чином, після смерті ОСОБА_5 її спадкове майно у вигляді 1/6 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1, перейшло за правом спадкоємства до держави.

Наведене також свідчить про те, що в даному випадку відсутня така складова умова набуття права власності за набувальною давністю, як добросовісне заволодіння чужим майном позивачкою ОСОБА_1

Так, на підставі ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з абз. 3 п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

При заволодінні 1/6 частиною будинку за адресою: АДРЕСА_1, позивачка ОСОБА_1 знала, що у неї відсутні правові підстави для набуття права власності на спірну частину квартири за набувальною давністю, оскільки право власності на цю частину квартири після смерті ОСОБА_5 перейшло за правом спадкоємства до держави, а тому заволодіння позивачкою зазначеним майном згідно з діючим законодавством не можна вважати добросовісним.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на зазначене майно в порядку набувальної давності є безпідставними і необґрунтованими.

Більше того, згідно з абз. 25, 26 п. 1 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Так, судом було встановлено, що в період дії ЦК УРСР відумерле майно не переходило до комунальної власності - власності територіальної громади, а ставало власністю держави.

Між тим, позивачка та її представник в судове засідання не з'явилися та просили розглянути справу за їх відсутності, клопотання про заміну відповідача від них не надходило, при цьому ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до Кремінської міської ради Луганської області, яка, будучи органом місцевого самоврядування, представляє інтереси територіальної громади, не є органом державної влади і не представляє інтересів держави, а тому є неналежним відповідачем у справі, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Кремінської міської ради Луганської області про визнання права власності за набувальною давністю - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Кремінський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.Г. Безкровний