Справа № 372/1775/17 Головуючий у І інстанції Кравченко М. В.
Провадження № 22-ц/780/4696/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 48 18.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

18 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Мельника Я.С., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Волошина В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

у с т а н о в и л а:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що з 30 квітня 2011 року він з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Проте подружнє життя не склалося через розходження поглядів на сімейні відносини та несумісність характерів, внаслідок чого тривалий час стосунки не підтримуються. Позивач вказав, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим.

ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, порушила питання про стягнення із ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання спільної дитини щомісячно у твердій грошовій сумі 1 500 грн., починаючи з дати предявлення позову до досягнення дитиною повноліття, та аліментів за попередні роки, а саме за тридцять один місяць ухилення батька від утримання дитини, у розмірі 37 200 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з травня 2014 вона з позивачем проживає окремо, життям дитини він майже не цікавився та рідко приймав участь у її вихованні. Після фактичного припинення шлюбних відносин ОСОБА_3 лише протягом пяти місяців надав по 1 000 грн. на утримання доньки, однак в подальшому відмовився добровільно надавати матеріальну допомогу та на звернення відповідач не реагував. Позивач є особою працездатного віку з регулярним доходом від підприємницької діяльності, інших аліментних зобовязань не має, тому мав та має можливість забезпечувати дитині допомогу у вигляді аліментів у твердій грошовій сумі.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 серпня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 30 квітня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 64, розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище відповідача залишено «Бариш». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ДСА України судовий збір в розмірі 640 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1 500 грн. щомісячно, починаючи з 14 серпня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні іншої частини зустрічного позову відмовлено. Допущено негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні зустрічного позову про стягнення аліментів за минулий час та стягнення з неї судового збору, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його змінити, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, виклавши резолютивну частину рішення із задоволеними вимогами у вищевказаній частині з одночасним звільненням від сплати судового збору.

Отже, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку лише в оскарженій відповідачем частині.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що з 30 квітня 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З матеріалів справи вбачається та не заперечувалося сторонами, що після фактичного припинення шлюбних відносин дитина залишилась проживати разом з матірю по вул. 8-го листопада, 25 в м. Обухові Київської області та перебувала на її утриманні.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Ураховуючи вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При цьому, відповідно до принципу диспозитивності (ст. 11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб із зазначених ними підстав та в межах заявлених ними вимог (ст. 31 ЦПК України). Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В матеріалах справи відсутні докази, які б вказували, що ОСОБА_2 до звернення до суду вживала заходів щодо одержання аліментів з ОСОБА_3, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Натомість на підставі пояснень сторін, випискою зі банківського рахунку та договору вкладу, судом першої інстанції встановлено, що між сторонами протягом 2015 - 2017 років існувала усна домовленість про сплату аліментів у розмірі 1 000 грн. щомісячно на банківський рахунок дитини, на виконання якої ОСОБА_3 регулярно перераховував кошти, внаслідок чого на відповідному рахунку перебуває близько 26 000 грн. У 2017 році між сторонами виник спір щодо збільшення розміру аліментів до 1 700 грн. щомісячно, на що позивач за основним позовом не погоджувався, а відповідачеві стало відомо про те, що банківський рахунок, на який сплачувалися аліменти відкритий на імя батька дитини. В судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив відкриття рахунку у банку на своє імя, а не на імя дитини, своєю необізнаністю, однак погодився перерахувати всі наявні на цьому рахунку кошти на визначений ОСОБА_2 рахунок. В свою чергу остання вказувала, що не вживала будь-яких заходів для зняття коштів із банківського рахунку, на який сплачувалися аліменти, протягом останніх трьох років не предявляла вимог до відповідача щодо стягнення аліментів у інший спосіб.

Перевіривши матеріали справи та посилання апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвалюючи оскаржуване у справі судове рішення, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки за попередній тридцять один місяць у розмірі 37 200 грн., оскільки ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України не надала суду належних і допустимих доказів вжиття заходів для одержання аліментів з батька дитини та неможливості одержання таких у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Крім того, з огляду на положення ч. 3 ст. 88 ЦПК України та той факт, що ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи, а як наслідок звільнений від сплати судового збору за подання позову про розірвання шлюбу на підставі п. 19 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність покладення на ОСОБА_2 обовязку сплати судового збору у розмірі 640 грн. в дохід держави в особі ДСА України. Правових підстав для звільнення відповідача від такого обовязку не вбачається.

Доводи апеляційної скарги є власними тлумаченнями відповідачем спірних правовідносин, обставини, на які вона посилається були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає обставинам справи, постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Я.С. Мельник

ОСОБА_5