Справа № 286/1971/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Невмержицького С. С.

з секретарем Аврамчук Л. В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до Овруцької міської ради про визнання права власності на земельну ділянку , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Овруцької міської ради та просить визнати за ним право власності на земельну ділянку в розмірі 0,3214 га, яка розміщена біля будинку АДРЕСА_1, а саме розміром 0,10 га для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства розміром 0,2214 га. Свій позов мотивує тим, що з моменту передачі його матері ОСОБА_3 в приватну власність земельної ділянки (з 15.11.1993 р.), являючись співвласником будинку, добросовісно та безперервно володіє, користується вказаною земельною ділянкою. Дана ділянка розміщена біля належного йому на праві власності будинку, і він обробляє її та користується нею. Будь-яких претензій та перешкод йому та його покійній матері відповідач не пред'являв, не витребував з його користування земельну ділянку. Ніхто з сусідів не претендує на земельну ділянку і спору за межі не існує. Відповідно до ст.119 ЦК України особа, яка добросовісно, відкрито і безперервно користується земельною ділянкою протягом 15 років, але не має документів, які б свідчили наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Згідно п.1 Прикінцевих Положень ЗК України, цей Кодекс набрав чинності з 01.01.2002 року. Як наслідок цього набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю можливо з 01.01.2017 року /це сплив 15-річного терміну після набрання чинності діючим Законом України). Таким чином, він володіє земельною ділянкою площею 0,3214 га. більше 15 років, починаючи з 01.01.2002 року до даного часу.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги повністю та просить їх задоволити.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги повністю та просить їх задоволити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, але надав письмове заперечення на позов в якому просить відмовити в задоволенні позову, розгляд справи проводити за відсутністю представника відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно з ст.169 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого відповідача.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі обставини і відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 з 30 січня 2012 року (а.с.17).

На даний час, ОСОБА_1 являється власником житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвами про право власності (а.с.3-6).

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом № 0740270 (а.с.7) ОСОБА_1 отримав по спадщині за законом, після смерті матері, 8/25 частини житлового будинку №6 з відповідними до нього надвірними будівлями, що знаходиться за адресою с.Радчиці Овруцького району по вул.Ващенка.

Згідно витягу із рішення №249 від 17.11.2011 року (а.с.7) виконавчий комітет Овруцької міської ради розглянувши подання ОСОБА_1 вирішив, оформити право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, оскільки 8/25 частини житлового будинку він отримав у спадщину, а 17/25 частин належать йому.

З архівного витягу рішення чотирнадцятої сесії ХХІ скликання Гладковицької сільської ради народних депутатів Овруцького району від 05.11.1993 року про передачу у власність присадибних ділянок, які знаходяться в особистому користуванні громадян (а.с.8), вбачається, що ОСОБА_3 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,30 га із них: 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,05 га для ведення особистого підсобного господарства.

ОСОБА_3 за життя державний акт не виготовила.

В судовому засіданні встановлено, що на час розгляду справи рішення Гладковицької сільської ради Овруцького району від 05.11.1993 року про передачу у власність присадибних ділянок, які знаходяться в особистому користуванні громадян, яким передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,30 га, чинне.

Листом виконавчого комітету Овруцької міської ради від 13.12.2012 року (а.с.9) ОСОБА_1 відмовлено у погодженні протоколу меж земельних ділянок технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності у зв'язку із невідповідністю площі вказаної у рішенні Гладковицької сільської ради та загальної площі на яку розробляється технічна документація із землеустрою (згідно рішення 0,30 га, згідно документації 0,3214 га). Окрім того, земельна ділянка по АДРЕСА_1 знаходиться у межах м.Овруч і Гладковицька сільська рада не мала права передавати земельну ділянку ОСОБА_3 так як згідно п.12 р.10 Перехідних Положень ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями, в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 06.11.2013 року по справі №286/2188/13-ц за позовом ОСОБА_1 до Овруцької міської ради про визнання права власності на земельну ділянку, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Гладковицька сільська рада Овруцького району відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Зокрема, ч.4 ст.41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Конституційні положення про право власності відображені в нормах чинного законодавства, зокрема в ст.344 Цивільного кодексу України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності.

Відповідно до ч.1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Крім того, набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється ст.119 Земельного кодексу України та не може бути встановлене рішенням суду на підставі ст. 344 ЦК України.

Згідно положень ст.119 Земельного кодексу України, яка є спеціальною до даних правовідносин, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином для визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю законодавством передбачений інший правовий механізм такого набуття шляхом звернення з відповідними заявами до органу державної влади або місцевого самоврядування

В роз'ясненнях викладених в листі Верховного Суду України від 01.07.2013 року «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ», зазначено, що згідно з абз. 2 ч.1 ст.344 ЦК набуття права на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом і має свою специфіку. Таким законом є Земельний Кодекс України (ст. 119). Конструкція ст.119 ЗК значно відрізняється від конструкціїст.344 ЦК та не передбачає жодних переваг для осіб, зазначених у ч. 1 цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не приводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (статті 118,123 ЗК). Ця норма надає таким особам лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов'язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів.

Згідно п.1 Прикінцевих положень ЗК України, цей Кодекс набрав чинності з 01.01.2002 року. Як наслідок цього набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю можливо з 01.01.2017 року (це сплив 15-річного терміну після набрання чинності діючим ЗК України).

В матеріалах справі відсутні будь-які належні докази, які свідчать, що позивач у визначеному Земельним Кодексом України порядку, в 2017 році звертався до органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому земельної ділянки у власність чи користування для ведення особистого підсобного господарства, і в задоволенні такого було відмовлено.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони є рівними учасниками судового розгляду та згідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами по цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно до ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд вважає, що без звернення позивача у встановленому законом порядку до відповідних компетентних органів з клопотанням про передачу йому земельної ділянки у власність на підставі набувальної давності, звернення позивача до суду з даною позовною заявою не є належним здійсненням його прав, оскільки набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється ст.119 Земельного кодексу України.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до переконання, що підстав для задоволення позовних вимог позивача не має, а тому у задоволенні позовної заяви слід відмовити.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.10 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі ст.ст.3, 10, 11, 57, 60, 196, 209, 212-215, 218, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Овруцької міської ради про визнання права власності на земельну ділянку відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Житомирської області через Овруцький районний суд Житомирської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С. С. Невмержицький