№ 556/2032/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2017 дата розгляду справи

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі

головуючої судді Іванків О.В.,

при секретарі Кньовець Н.П.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представників позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

представників відповідача ОСОБА_6 сільської ради ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Володимирець цивільну справу за позовом ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 сільської ради про визнання незаконними та скасування рішень ОСОБА_6 сільської ради та свідоцтва про право власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 звернулись до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішень ОСОБА_6 сільської ради та свідоцтва про право власності на земельну ділянку, а саме рішення ОСОБА_6 сільської ради від 30.04.2014 року № 566 «Про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу земельної ділянки у власність» та свідоцтва про право власності № 22027815 від 22.02.2014 року видане ОСОБА_4 на земельну ділянку (кадастровий номер :01:002:0150) площею 0,1395 га. В ході судового розгляду уточнили та збільшили позовні вимоги, просили також визнати недійсним та скасувати рішення ОСОБА_6 сільської ради Володимирецького району Рівненської області від 10.02.2014 року №550 «Про затвердження акту про погодження меж суміжних землекористувачів».

В обґрунтування позовних вимог в судовому засіданні представники позивачів вказали, що позивачі успадкували житловий будинок №25а по вул.Першотравневій в с.Стара Рафалівка Володимирецького району після смерті свого батька ОСОБА_12 У відповідності до ст.120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, у звязку з чим вважають, що набули права користування на земельну ділянку, яка перебувала в користуванні батька. В той же час, при виготовленні технічного паспорту на житловий будинок позивачі встановили, що прибудова до житлового будинку знаходиться на земельній ділянці відповідача ОСОБА_4, яка отримана ним у приватну власність в 2014 році на підставі оскаржуваного рішення ОСОБА_6 сільської ради №566 від 30.04.2014 року, яке вважають незаконним. Також вважають незаконним і рішення цієї ж сільської ради №550 від 10.02.2014 року, яким затверджено акт про погодження меж суміжних землекористувачів, оскільки їх було усунуто від участі у погодженні меж суміжних земельних ділянок, при цьому земельна ділянка, на якій розташовано житловий будинок батька, було безпідставно віднесено до земель запасу Рафалівської сільської ради. Просили задоволити позовні вимоги, скасувавши рішення ОСОБА_6 сільської ради та свідоцтво про право власності, видане ОСОБА_4 на підставі оскаржуваних рішень.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник, а також представники ОСОБА_6 сільської ради в судовому засіданні заперечили проти позову, надали письмові заперечення, які долучені до справи, та пояснили, що відповідач успадкував житловий будинок №25 по вул.Першотравневій в с.Старар Рафалівка Володимирецького району після смерті своєї баби ОСОБА_13, після чого звернувся до ОСОБА_6 сільської ради із заявою про приватизацію земельної ділянки, на якій цей будинок розташовано, і яка перебувала у користуванні ОСОБА_13 Рішенням ОСОБА_6 сільської ради №566 від 30.04.2014 року, яке оскаржують позивачі, земельну ділянку було передано у власність відповідача ОСОБА_4, та в подальшому видане свідоцтво про право власності на земельну ділянку. Вважають вказане рішення та свідоцтво законними, такими, що повністю відповідають вимогам чинного законодавства. Також вважають законним рішення ОСОБА_6 сільської ради №550 від 10.02.2014 року «Про затвердження акту про погодження меж суміжних землекористувачів». В той же час вказують, що батько позивачів не мав у користуванні жодної земельної ділянки в с.Стара Рафалівка Володимирецького району, тим більше не мав ОСОБА_12 такої ділянки і у власності, тому позивачі не могли набути права власності або користування земельною ділянкою, яке б підлягали судовому захисту. Просили відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_9, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 набули право власності в рівних частках в порядку спадкування на житловий будинок №25а по вул.Першотравнева в с.Стара Рафалівка Володимирецького району, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідач ОСОБА_4 успадкував житловий будинок №25 по вул.Першотравнева в с.Стара Рафалівка Володимирецького району, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Твердження відповідача ОСОБА_4 та його представника про те, що ОСОБА_12 мав у користуванні лише тимчасову споруду, яка і була успадкована позивачами, спростовується сукупністю досліджених судом письмових доказів, в т.ч. технічним паспортом житлового будинку, з якого вбачається, що будівля №25а по вул.Першотравнева в с.Стара Рафалівка Володимирецького району складається з житлового будинку «А-1», прибудови «а» та погрібу «Пг/а», які збудовані в 1983 році. При цьому суд також приймає до уваги, що за даними погосподарського обліку ОСОБА_6 сільської ради з 1983 року ОСОБА_12 значився головою самостійного відокремленого господарства, що підтверджується довідками та записами в погосподарських книгах, оглянутих судом.

Поясненнями сторін та письмовими доказами встановлено, що житлові будинки №25 та 25а розташовані на суміжних земельних ділянках в с.Стара Рафалівка Володимирецького району, при цьому земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків не виділялись у користування спадкоємцям ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та не передавались їм у власність.

Надані суду копії рішень ОСОБА_6 сільської ради №62 від 29.01.1997 року, №528 від 30.07.2009 року не є належними доказами, які б підтвердили право власності ОСОБА_13 на земельну ділянку №25 по вул..Першотравнева в с.Стара Рафалівка, оскільки за життя ОСОБА_13 не завершила процес приватизації земельної ділянки, що перебувала у її користуванні і не отримала Державного акта на право власності на земельну ділянку. З огляду на це, у ОСОБА_13 не виникло права власності на земельну ділянку, яке міг би успадкувати відповідач ОСОБА_4

В своїх поясненнях представники ОСОБА_6 сільської ради пояснили, що будь-які рішення про передачу земельних ділянок у користування ОСОБА_13 та ОСОБА_12 відсутні, єдиними даними земельного обліку є записи у погосподарських книгах, які відображають фактичний стан землекористування сторін. Наведені пояснення спростовують твердження відповідача ОСОБА_4 та його представника про неможливість використання записів у погосподарських книгах в якості доказу на підтвердження факту землекористування.

При цьому суд приймає до уваги, що у відповідності до п.39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах, затверджених Держкомстатом СРСР 12.05.85 N 5-24/26, які діяли в період відкриття господарства ОСОБА_12, а також відповідно до наступних редакцій даного документа, у розділі IV "А" "Земля, що знаходиться в особистому користуванні господарства" по кожному господарству записується вся земельна площа, надана господарству в установленому порядку під присадибну ділянку, службовий земельний наділ, а також надана селянським господарствам. Дані про надані землях для ведення особистого підсобного господарства колгоспників, робітників і службовців, а також службових наділах громадян виписуються з відповідного розділу земельно-кадастрових книг. Дані про землі, виділених селянським господарствам, виписують з державного акта, що посвідчує право володіння землею, або рішення районної Ради народних депутатів, або зареєстрованого місцевою Радою народних депутатів договору оренди землі. При заповненні розділу IV "А" особового рахунку на 1 січня зазначені беруться з земельно-кадастрових книг станом на 1 листопада; для заповнення наступних граф цього розділу - з земельно-кадастрових книг на 1 червня відповідного року.

Одночасно, виходячи з вимог ст.2 ЦПК України, суд відхиляє посилання відповідача ОСОБА_4 та його представника на Інструкцію з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої Наказом Державної служби статистики України від 11.04.2016 р. №56, оскільки вказаний нормативний акт не має зворотної сили і не може бути застосований до правовідносин, що виникли до часу його прийняття.

Таким чином, суд приходить до висновку, що за життя ОСОБА_13 та ОСОБА_12 мали кожен у фактичному користуванні суміжні земельні ділянки №25 та №25а по вул.Першотравневій в с.Стара Рафалівка Володимирецького району, на яких розташовані належні спадкодавцям житлові будинки, що підтверджується даними книг погосподарського обліку, які є належним та допустимим доказом.

У відповідності до ст.120 ч.2 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

З огляду на це, позивачі та відповідач ОСОБА_4 після набуття права власності на відповідні житлові будинки в порядку спадкування, набули право користування земельними ділянками, які перебували у користуванні спадкодавців ОСОБА_13 та ОСОБА_12

При цьому суд констатує, що правові підстави набуття права користування земельними ділянками для сторін є повністю тотожними і ґрунтуються на положеннях ст.120 Земельного Кодексу України

Таким чином, твердження відповідача ОСОБА_4 та його представника про те, що позивачі не наділені правом звернення до суду за захистом свого права, оскільки таке право у них відсутнє, не приймаються судом до уваги, оскільки не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Також судом встановлено, що ОСОБА_6 сільською радою 30.04.2014 року прийнято рішення №566 «Про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу земельної ділянки у власність», яким передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,1395 га. в с.Стара Рафалівка Володимирецького району за рахунок земель житлової та громадської забудови.

На час прийняття вказаного рішення між користувачами суміжних земельних ділянок існував спір з приводу меж, який, на думку суду, не був вирішений у відповідності до вимог чинного законодавства.

Про наявність такого спору свідчать, зокрема видимі виправлення у погосподарській книзі №1 за 2006-2010 рр., де у записи розділу У про площу земельної ділянки, що перебуває у користуванні ОСОБА_12, внесено не застережені зміни цифри «0,14» виправлено на «0,10», цифри «0,10» виправлено на «0,04», а також і акт про погодження меж суміжних землекористувачів від 04.02.2014 року, затверджений рішенням ОСОБА_6 сільської ради №550 від 10.02.2014 року.

Ст.107 ЗК України визначає, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Таким чином, приймаючи до уваги, що обєктами прав власності та користування у відповідності до ст.79 ЗК України, є земельні ділянки - частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами, суд приходить до висновку, що площа та місце розташування земельної ділянки є істотними умовами, які визначають земельну ділянку, як обєкт права власності, як це вбачається зі ст.78 ЗК України, порушення при їх визначенні є істотними помилками в технічній документації, і не можуть бути визнані орфографічними чи технічними помилками.

В той же час, вказані вимоги не були враховані ОСОБА_6 сільською радою при прийнятті рішень, які оскаржили в суді позивачі.

При цьому суд приходить до висновку, що при затверджені меж суміжних земельних ділянок №25 та №25а по вул.Першотравневій в с.Стара Рафалівка їх користувачі були поставлені в завідомо нерівне становище, оскільки за ОСОБА_4 органом місцевого самоврядування було визнано право на користування земельною ділянкою №25 без її попереднього виділення чи відведення, в той же час, земельна ділянка №25а безпідставно віднесена до земель запасу сільської ради, незважаючи на ту обставину, що на ній розташовано житловий будинок, належний позивачам ОСОБА_10, ОСОБА_1 та ОСОБА_9, і вони набули права користування земельною ділянкою в силу положень ч.2 ст.120 ЗК України.

Зі змісту акту від 04.02.2014 року вбачається, що погодження меж відбувалось між ОСОБА_4 та покійним суміжним користувачем ОСОБА_12, інтереси якого представляли його донька та адвокат, що взагалі позбавлено будь-якого змісту і не може бути оцінено судом з правової точки зору, оскільки правосубєктність особи припинилась з часу її смерті.

Незважаючи на це, а також всупереч доводам, які висловлювали спадкоємці ОСОБА_12 в обґрунтування необхідності розвязання земельного спору, вказаний акт від 04.02.2014 року було затверджено рішенням сесії ОСОБА_6 сільської ради №550 від 10.02.2014 року, в порушення порядку вирішення земельних спорів та без врахування прав позивачів.

Відповідно до ч.1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

При цьому суд констатує, що спір між сторонами з приводу розмежування суміжних земельних ділянок існує і в даний час, оскільки сторони в своїх поясненнях не заперечували тієї обставини, що частина прибудови до житлового будинку позивачів розташована на земельній ділянці відповідача ОСОБА_4, і для користування цією прибудовою необхідним є відступлення від встановленої сільської радою межі та внесення змін до конструкції будівлі, зокрема, перенесення входу. Таким чином, даний спір підлягає вирішенню у відповідності до вимог ст.158 ЗК України органом місцевого самоврядування.

З огляду на це, задоволення позову та скасування рішень ОСОБА_6 сільської ради, які прийняті з порушенням вимог чинного законодавства, а також виданих на їх підставі правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на земельну ділянку відповідача, поставить сторони у однакове правове становище, та забезпечить дотримання їх права на приватизацію земельних ділянок, що перебувають в їх користуванні, із дотриманням вимог чинного законодавства.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.209-212 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним та скасувати рішення ОСОБА_6 сільської ради Володимирецького району Рівненської області від 30.04.2014 року № 566 «Про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу земельної ділянки у власність».

Визнати недійсним та скасувати рішення ОСОБА_6 сільської ради Володимирецького району Рівненської області від 10.02.2014 року №550 «Про затвердження акту про погодження меж суміжних землекористувачів».

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності № 22027815 від 22.05.2014 року, видане ОСОБА_4 на земельну ділянку (кадастровий номер :01:002:0150) площею 0,1395 га. по вул.Першотравнева, 25 в с.Стара Рафалівка Володимирецького району Рівненської області.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_6 сільської ради Володимирецького району в користь ОСОБА_9 по 551 (пятсот пятдесят одній) грн. 20 коп. понесених нею та документально підтверджених судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Володимирецький районний суд. Апеляцію може бути подано сторонами протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, що приймали участь у розгляді справи але не були присутніми під час проголошення рішення, мають право подати апеляцію протягом десяти днів з часу отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляцію не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після оголошення ухвали апеляційного суду.

Головуюча:

Повний текст рішення проголошено 17 березня 2017 року