Миколаївський районний суд Одеської області
Справа№ 508/68/17 РІШЕННЯ
07 червня 2017 року Миколаївський районний суд Одеської області
В складі головуючого судді Медвєдєвої О.Г.
Секретаря Мазарак Н.А.
За участю позивачки ОСОБА_1
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Миколаївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-
ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського районного суду Одеської області про стягнення боргу з ОСОБА_2 та мотивувала позов наступним:
вона була в дружніх стосунках з матірю відповідача - ОСОБА_3. ОСОБА_3 проживала разом зі своїм сином ОСОБА_2,відповідачем. ОСОБА_3 ,мати відповідача хворіла, не працювала, а тому вони постійно просили позивачку купувати продукти для них. Свої витрати та повернені гроші позивачка записувала в зошит. 01 лютого 2014 року ОСОБА_3 померла. На той час ОСОБА_3 разом з відповідачем заборгували ОСОБА_1 2026 гривень. На похороні, позивачка звернулася до дочки ОСОБА_3 з проханням повернути борг, яка віддала позивачці 1000 грн. Таким чином борг зменшився до 1026 грн. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з вимогою, щодо повернення 1026 грн. боргу, але він постійно відмовляв. Позивачка вважає, що був укладений договір позики з моменту передання грошей або інших речей, визначений родовими ознаками. Та відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦУ України, позичальник, зобовязаний повернути позикодавцеві позики, тобто, позивачці, грошові кошти в сумі боргу 1026 грн., витрати на сплату юридичних послуг по складанню позовної заяви в сумі 350 грн., а також сплачений позивачкою судовий збір в сумі 640 грн.
В судовому засіданні позивачка на задоволенні позову наполягала, посилаючись на зазначені в позові обставини.
Відповідач в судове засідання не зявився, хоча сповіщався належним чином про час та місце слухання справи, про що свідчить розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення, що повернулася до суду, причини неявки до суду не відомі. Але у попередньому судовому засіданні відповідач позов не визнав з мотивів його безпідставності, вказуючи на те, що договір позики ані ним ані його матірю з ОСОБА_1 не укладався, гроші не позичалися, не отримувалися, зобовязання щодо повернення грошей ані ним ані його мамою на себе не приймалися.
Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи всі обставини, що мають істотне значення по справі, суд вважає, що у позові слід відмовити, виходячи з наступного.
Матеріали справи містять три аркуші з зошиту, де одноособово, власноруч та виключно Позивачкою здійснені записи: перелік переважно продуктів питання та цифри, де інде інформація - « повернули борг», жодної фамілії, дати, підпису хоча б якоїсь третьої сторони взагалі не має.
Але відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування.
Виходячи із змісту ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.
Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України, Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ж з ч.1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Статтею 207 ЦК України визначено вимоги до письмом форми правочину, зокрема, що його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного,електронного або іншого технічного засобу звязку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Позивачка у позовній заяві зазначає, що сума боргу становить 1026 грн., тобто сума перевищує у десять разів встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, я тому договір позики повинен був укладатися у письмовій формі. Жодного доказу, щодо обміну сторонами кількома документами з приводу узгодження суттєвих умов позики позивачкою не надано. Одноособові записи, без дати, без посилань на осіб, без визначення наміру, без жодних узгоджень з боку якихось третіх осіб, а головне, без жодного підтвердження, підписів з боку якогось позичальника стосовно того, що позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, що отримав не має. Не має жодного належного підтвердження отримання позичальником грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками з зобовязанням щодо повернення.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної суми грошової суми, ані навпаки.
Таким чином, суд приходить до висновку, що факт укладення договору позики між позивачкою та відповідачем не підтверджений належними та допустимими доказами, інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення договору позики не надано, та дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача грошових коштів, відповідно до вимог позовної заяви.
За таких обставин, так як позов є недоведеним, у його задоволенні слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 10,15,60,88,174,212-215 ЦПК України, 205,207,1046,1047 ЦК України суд,-
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області протягом 10 днів з дня повного виготовлення тексту рішення через Миколаївський районний суд Одеської області.

Суддя Медвєдєва О.Г.