Справа № 307/2201/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 травня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Мацунича М.В.,

суддів: Кожух О.А., Джуги С.Д.

з участю секретаря: Костюк Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 15 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_2, де треті особи Тячівська районна державна адміністрація, Реєстраційна служба Тячівського районного управління юстиції, Нересницька сільська рада, про скасування розпорядження голови Тячівської держаної адміністрації, скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку, та зняття земельної ділянки з держаного реєстру прав на нерухоме майно,

встановила:

ОСОБА_2 предявив позов у суд до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідачі у червні 2015 року скосили сіно на його земельній ділянці та забрали собі, і це продовжується не вперше. Минулого року відповідачі також скосили сіно на його земельній ділянці і забрали собі. Він звертався з позовом в суд, але йому в позові відмовили. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області скасовано рішення Тячівського районного суду та зобовязано відповідачів відшкодувати спричинену йому шкоду. Просить суд стягнути з відповідачів 1332 гривні спричиненої шкоди 5000 гривень моральної шкоди та судові витрати.

В свою чергу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 предявили зустрічний позов до Шобей.В., де треті особи Тячівська районна державна адміністрація, Реєстраційна служба Тячівського районного управління юстиції, Нересницька сільська рада, про скасування розпорядження голови Тячівської держаної адміністрації, скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку, та зняття земельної ділянки з держаного реєстру прав на нерухоме майно. В обґрунтування зустрічного позову посилаються на те, що у 1980 році була виділена земельна ділянка, з 1980 року вона і використовує земельну ділянку. На вказаній земельній ділянці вона побудувала сарай де вирощує поросят, обробляє земельну ділянку. ОСОБА_2В підробив акт погодження меж земельної ділянки, підписавши акт погодження меж замість суміжного землекористувача ОСОБА_4, а ОСОБА_1 взагалі не зазначив суміжним землекористувачем. Зазначивши земельну ділянку ОСОБА_1М як землі запасу Нересницької сільської ради. Державна адміністрація виділила земельну ділянку ОСОБА_2В не вилучивши земельну ділянку від землекористувача ОСОБА_1 За наведених обставин, і просили задоволити зустрічний позов.

Рішенням Тячівського районного суду від 15 квітня 2016 року, первісний позов задоволено, а в задоволенні зустрічного позову, відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її зустрічного позову та відмовити у задоволенні первісного позову. В обґрунтування скарги посилається на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено, що розпорядженням голови Тячівської РДА від 01 березня 2012 року № 111 - ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка знаходиться за межами населеного пункту с. Нересниця, в урочищі Під Лисина, площею 0,12 га для ведення садівництва (Т.1 а.с.130).

Розпорядженням голови Тячівської РДА № 589 від 24 вересня 2012 року ОСОБА_2В затверджено проект із землеустрою та передано у власність земельну ділянку яка розташована за межами населеного пункту с. Нересниця в урочищі Під лисина площею 0,1200 га для ведення садівництва (Т.1 а.с.37).

Та 11 грудня 2013 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності серії САК № 47428 на земельну ділянку площею 0,12 га, розташовану на території Нересницької сільської ради, кадастровий номер :03:001:0177, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва (Т.1 а.с.6).

Висновком по розгляду письмової заяви ОСОБА_2В від 20 червня 2015 року стверджується, що до Тячівського РВ УМВС України звернувся із заявою ОСОБА_2В про те, що 8 червня 2015 року ОСОБА_3 скосив траву на його земельній ділянці. Враховуючи те що в діях ОСОБА_3М не встановлено ознак кримінально-карного діяння, між сторонами існують цивільно-правові відносини розгляд заяви припинено (Т.1 а.с.5). Дана обставина ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не оспорюється.

Колегія суддів не погоджується у цілому з висновком суду першої інстанції щодо задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. З аналізу даної норми слідує, що відповідач це особа, на яку вказує позивач в позовній заяві, як на порушника своїх прав. Тому саме позивач визначає до кого предявити позов. Якщо позивач помилиться (неправильно зазначивши сторону) і притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не повинна відповідати за позовом з інших причин, суд у такому позові відмовляє. Також суд не вправі задовольняти позов у разі предявлення такого без залучення всіх обовязкових відповідачів.

Предявляючи зустрічний позов, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в якості відповідача зазначила лише ОСОБА_2, а Тячівська РДА залучена до участі в справі лише в якості третьої особи без самостійних вимог по зустрічному позову.

В процесі розгляду справи, у порядку ст. 33 ЦПК України, не здійснювалась заміна відповідача чи залучення до справи співвідповідача, Тячівської РДА.

Разом з тим, оскільки у зустрічному позові ставиться питання про визнання недійсним та скасування розпорядження голови Тячівської РДА №589 від 24.09.2012 року, то відповідно, Тячівська РДА обовязково повинна залучатись до участі в справі у якості співвідповідача, чого не було зроблено.

Залучення Тячівської РДА до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимоги не є достатнім в такому випадку, позаяк зміст процесуальних прав та обовязків третьої особи без самостійних вимог є вужчим ніж права відповідача.

Тобто, у задоволенні таких вимог зустрічного позову слід відмовити у звязку з незалученням до розгляду в справі усіх необхідних відповідачів, які несуть належну матеріально-правову відповідальність. Інші позовні вимоги зустрічного позову є похідними від даної процесуальної дії, а тому, також задоволенню не підлягають.

Саме із цих підстав, суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні зустрічного позову, а не через недоведеність таких.

За наведених обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення вимог зустрічного позову з ухваленням в цій частині нового рішення.

Стосовно первісного позову, то в матеріалах справи наявна довідка фермерського господарства «Лавришин» (знаходиться в тій же місцевості) згідно якої урожайність сіна з гектара 2015 року становить 6 тон, вартість однієї тони становить 1850 гривень (Т.1 а.с.3), з чого слідує, що вартість скошеного відповідачами сіна з належної йому на праві власності земельної ділянки площею 0,12 га становить 1332 гривні. Дану довідку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 жодним чином не спростували, а відтак суд вірно взяв її до уваги та стягнув матеріальну шкоду в розмірі 1332 грн.

Разом з тим колегія суддів не може погодитись з розміром стягнутої судом моральної шкоди в сумі 5000 грн., зважаючи на наступне.

Як розяснено в п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з цього, колегія суддів вважає, що розмір стягнутої судом моральної шкоди не відповідає принципу розумності та справедливості, оскільки є завищеним. В даному випадку враховуючи невеликий розмір майнової шкоди завданий ОСОБА_2 та відсутність прямого умислу у відповідачів на завдання такої шкоди, позаяк вони вважають, що спірна земельна ділянка знаходиться у їх правомірному користуванні - колегія суддів вважає, що з відповідачів підлягає стягненню моральна шкода тільки у розмірі 500 грн., що відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості.

Зазначене є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в цій частині.

А звідси, колегія суддів дійшла до думки, що рішення суду першої інстанції виходячи з приписів п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні у частині вимог первісного позову щодо зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, та скасування вимог зустрічного позову з ухваленням в справі нового рішення суду про відмову в позові з підстав безпідставності такого позову.

Зважуючи на наведене та керуючись вимогами норм статей 307, 309, 313, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд,

р і ш и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1, задоволити частково.

Рішення Тячівського районного суду від 15 квітня 2016 року змінити, у частині вимоги про відшкодування моральної шкоди за первісним позовом.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 500 гривень у відшкодування моральної шкоди. А в задоволенні решти цієї позовної вимоги, відмовити.

У решті позовних вимог за первісним позовом, рішення суду першої інстанції, залишити без змін.

У частині зустрічного позову, рішення Тячівського районного суду від 15 квітня 2016 року, скасувати, ухваливши нове рішення суду, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 і ОСОБА_3, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Суддя-доповідач

Судді