ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Кадєтової О.В.,

Ізмайлової Т.Л., ПоповичО.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду

м. Одеси від 25 вересня 2009 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про встановлення батьківства, обґрунтовуючи її тим, що вона з 1991 року по

28 травня 1993 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5.

Зазначала, що після розірвання шлюбу вона продовжувала перебувати з

ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року у них народився син ОСОБА_6, який був зареєстрований за її заявою відповідно до ст. 55 КпШС України (в редакції 1969 року), в графі прізвище записано «ОСОБА_5», по батькові «ОСОБА_5».

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер її колишній чоловік та батько дитини - ОСОБА_5.

Посилаючись на вказані обставини, просила встановити факт батьківства ОСОБА_5, 1973 року народження, який помер

ІНФОРМАЦІЯ_4 року, стосовно ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_2, для внесення змін в актовий запис про народження дитини.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня

2009 року заяву ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_5 є батьком дитини

ОСОБА_7.

Зазначене судове рішення оскаржила в апеляційному порядку

ОСОБА_4, яка не була стороною у справі, зазначаючи, що вона є спадкоємцем померлого ОСОБА_8, на спадщину якого також претендує ОСОБА_9.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2016 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2009 року закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні заяви про встановлення факту батьківства.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Закриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції виходив із того, що при ухваленні рішення Суворовського районного суду м. Одеси від

25 вересня 2009 року не вирішувалось питання про права та обов'язки ОСОБА_4, а тому вона не має права, передбаченого ст. 292 ЦПК України, на оскарження вказаного судового рішення.

Колегія суддів не може погодитись із висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 13 ЦПК України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Можливість (право) оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац 3 пп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом цієї статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається в несприятливих для них наслідках.

Звертаючись із апеляційною скаргою на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2009 року, ОСОБА_4 зазначала, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про її права та обов'язки, оскільки вона є двоюрідною сестрою та єдиною спадкоємицею ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року. 01 лютого 2016 року вона звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10 із заявою про прийняття спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_8.

11 квітня 2016 року із відповідною заявою також звернувся ОСОБА_9, який зазначав, що є онуком померлого ОСОБА_8. На підтвердження факту родинних відносин надав свідоцтво про народження, видане повторно 21 жовтня 2010 року, згідно з яким його батьком є ОСОБА_5 (син ОСОБА_8).

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану, який міститься в матеріалах спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_8, запис про батька ОСОБА_9 змінено з ОСОБА_11 на ОСОБА_5 на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від

25 вересня 2009 року.

Враховуючи, що ОСОБА_4 є спадкоємицею ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, при цьому факт родинних відносин іншого спадкоємця ОСОБА_8 - ОСОБА_9 з померлим було встановлено оскаржуваним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2009 року, помилковим є висновок суду апеляційної інстанції щодо відсутності у ОСОБА_4 права на апеляційне оскарження зазначеного судового рішення у зв'язку із невирішенням питання про права та обов'язки останньої при його ухваленні.

Суд апеляційної інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, не з`ясував підстав поданої апеляційної скарги та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для закриття апеляційного провадження як такого, що помилково відкрите за апеляційною скаргою особи, яка немає права на апеляційне оскарження.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, не встановив фактичних обставин справи, у зв'язку із чим постановив оскаржувану ухвалу із порушенням норм процесуального права, а тому вона підлягає скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 342 - 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2016 року скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Т.Л.Ізмайлова

О.В.Кадєтова

О.В. Попович