У Х В А Л А

Іменем України

01 червня 2017 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М. розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу надіслана з Дарницького районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю відповідно до ухвали суду від 16 березня 2017 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року дану цивільну справу прийнято до провадження судді Панченко О.М..

30 травня 2017 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила суд накласти арешт на майно відповідача ОСОБА_3, а саме: садовий будинок АДРЕСА_1, який належить відповідачу на праві приватної власності.

В обґрунтування поданої заяви зазначає, що 30 травня 2016 року між позивачем та відповідачем по справі було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняла грошові кошти у розмірі 10 000 тисяч доларів США. Оскільки відповідач не повертає надані, відповідно до договору кошти, позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення суми боргу. 16 березня 2017 року суддею Дарницького районного суду м. Києва було постановлено ухвалу про передачу даної справи до Деснянського районного суду м. Києва для розгляду справи за місцем реєстрації відповідача ОСОБА_3. Позивач вважає, що існує висока ймовірність того факту, що відповідач може в будь-який момент здійснити відчуження належного їй майна на користь інших осіб, що може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд приходить висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме позовної заяви про стягнення суми боргу за договором позики, позивач висуває вимогу про стягнення з відповідача борг у розмірі 260 201 грн. 00 коп. (а.с. 2-4).

Відповідно до копії договору купівлі - продажу садового будинку від 15 березня 2010 року укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвінчуком І.А., а саме п. 4 даного договору, продаж садового будинку за домовленістю сторін вчинено за 477 480 грн. 00 коп. (а.с. 61-62).

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Разом з тим, суду не надано доказів існування загрози невиконання рішення суду, що є підставою для відмови у задоволенні заяви. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. З огляду на заявлені позивачем вимоги, обраний вид забезпечення позову не відповідає зазначеному принципу співмірності, що також є підставою для відмови у забезпеченні позову. За таких обставин суд приходить висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

За змістом ст. 293 ЦПК окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а також про його скасування, проте ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають (п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову").

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволені заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Копію цієї ухвали направити позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: