Справа № 585/1237/16-ц
Номер провадження 2/585/24/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого судді В.О. Шульги, при секретарях С.А. Дем'яненко, М.В. Шунько, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Роменської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, управління Держгеокадастру у Роменському районі Сумської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Роменської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, управління Держгеокадастру у Роменському районі, і просить визнати за ним право власності на нежитлову будівлю (сарай), загальною площею 9,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В ході розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги і просив: визнати за ним право власності на нежитлову будівлю (сарай), загальною площею 9,5 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1; скасувати рішення Роменської міської ради Сумської області 17 сесії 7 скликання зазначене у витягу з протоколу від 22.9.20016 року, що стосувалося 4 пункту: Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та виготовлення технічної документації, в частині підпункту 5 пункту 1 (гр. ОСОБА_1 АДРЕСА_1), а саме яким відмовлено прийняти рішення «Про надання дозволів на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок та виготовлення технічної документації із землеустрою», як протиправне, та незаконне; визнати за ним, ОСОБА_1, право власності за давністю користування (набувальна давність) на земельну ділянку площею 9,5 (3,8 х 2,5) квадратних метрів, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, відповідно нанесеному місцю розташування нежитлової будівлі (сараю) на затвердженому Викопіюванні з топографо-геодезичної зйомки, з подальшим виготовленням проекту землевідведення та технічної документації на відведення земельної ділянки. В обґрунтування позову вказано, що він починаючи з 1996 року проживає за адресою АДРЕСА_1, зареєстрований за цією адресою з 14.01.2004 р. З дня проживання в квартирі за вказаною адресою, йому перейшла у володіння господарська будівля, якою він почав користуватися як нежитловою будівлею (сараєм), загальною площею 9,5 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Важливою обставиною є те, що дана господарська споруда позначена як: «м-н» (нежитлова), на доданому Викопіюванні з топографо-геодезичної зйомки території цих вулиць станом на 1981 рік. Що свідчить про довготривале неприховане існування цієї господарської споруди. Втім право установчі документи відсутні та не збереглися на цей час. З 1996 року по теперішній час він добросовісно володів і продовжує володіти майном уже понад 10 років. Весь цей час він відкрито володіє господарською будівлею, факт знаходження майна в своєму володінні він не приховує. Володіння господарською будівлею ним не переривалося протягом всього строку набувальної давності, отже є безперервним. Сарай яким він користується існує по цей час, ніколи нікому не заважав, що підтверджується письмовими доказами та свідками. В позові послався на ст. 344 ЦК України. В доповненнях до позовної заяви, які подані суду 11 листопада 2016 року, позивач вказав, що розпоряджаючись від імені Українського народу, Роменська міськрада протиправно та незаконно відмовляє у відведенні земельної ділянки йому, як представнику Українського народу, особі, яка не має правовстановлюючих документів, але яка по суті фактично успадкувала та правомірно набула визначене законом право, на підставі сталих та беззаперечних юридичних правовстановлюючих фактів визначених ст. 119 ЗК України. Факти відкритості, добросовісності та безперервного користування земельною ділянкою є беззаперечні та підтверджені вже опитаними свідками. Разом з цим на господарську споруду міська рада не претендує та не оскаржує визначених критеріїв користування. За весь час існування цієї господарської споруди, питання порушення ДБН, протипожежних нормативів, інших вимог законодавства, претензій, нарікань жодного разу не стояло. Разом з цим, як згадана так і поруч територія виділяється іншим особам, але не пересічним громадянам, а таким як: депутатам, суддям, прокурорам, потужним підприємцям під ті ж господарські споруди, гаражі, житлові будинки, з різнобічними цільовими призначеннями. З доданих документів на відведення ділянки вбачається, що вільний клаптик землі який примикає до збудованих сараїв при Радянському Союзі, цілком розумно, раціонально використаний для господарської споруди колишнім забудовником, що не мав такої споруди, яка гармонійно узгоджується з вимогами ДБН, зі збудованими сараями, не заступаючи на проїзд. Тобто, в разі коли б держава або попередній забудовник допустилися порушень, (сараї) сарай такий тривалий час не утримався від тиску каральних контролюючих інспекцій. Аналізуючи висновки з використанням елементарних знань ДБН, можна дійти висновку, що висновок № 99 не містить висвітлених конкретних нормативів, пунктів і підпунктів ДБН які порушені. Цей висновок не містить ні адреси а ні номеру сусіднього до сараю будинку відносно якого порушена протипожежна відстань. До будинків, які поруч з бажаною ділянкою, відстані становить значно більше 10 м, що підтверджено кресленнями. Аналізуючи висновок № 137, вбачається навмисне та упереджене, непрофесійне ставлення начальника відділу, яка полягає в протиправному спрямуванні заявника до управління ДСНС. Але останній просто упереджено чинить перешкоди, та перекладає відповідальність, щоб не брати на себе у цій частині. Разом з цим керівник відділу архітектури ще перевищує свої повноваження щодо висунутої ним передумови, висловлює думку з непідконтрольних йому питань щодо оренди або власності. Слід звернути увагу суду на прояв безвідповідальності у висновку за № 82, ОСОБА_5, не беручи до уваги обґрунтування відведення землі, письмово роз'яснює про непотрібне, а саме що неможливо побудувати будинок, так як мінімальна площа має становити 30 кв.м. В той же час він підтверджує що поряд розташований ряд сараїв, але чим і кому заважає такий же сарай, що стоїть більше 30 років не пояснює. Дослідженню підлягає і висновок № 169, де вже сказано, що так як за класифікацією видів цільового призначення земель, не передбачено її виділення для обслуговування використання господарської споруди, тому з цих підстав відділ і не погоджує. Далі йдеться що на даній території передбачено відведення земель для обслуговування багатоповерхових житлових будинків та господарських споруд. Таким чином відділом архітектури не лише не враховано, що господарська споруда належить до багатоповерхового будинку НОМЕР_1 мешканцем якого є позивач, а також те що коли позивач раніше подавав заяву з відповідним класифікації земель призначенням, то цей же працівник відділу архітектури письмово зазначив чомусь іншу причину, а саме невідповідний ДБН протипожежний норматив. В той же час листом від 06.10.2016 заступник міського голови повідомляє вже про невизначеність у зверненнях цільового призначення ділянки. Враховуючи відсутність жодних доказів невідповідності місця розташування земельної ділянки вимогам закону, з урахуванням тотальної корупції у земельних відносинах та владі, а це визнали Європейські інституції, а також дією відпрацьованих схем вимагання не передбаченої законом винагороди, прийняте рішення є вочевидь цілком незаконним та протиправним. Будучи тривалий час правомірним утримувачем, користувачем, а по суті власником ділянки та споруди - без документів, позивач не може здійснювати правомочності визначені законом внаслідок навмисного перешкоджання реалізації цього права державним органом Роменською міськрадою за штучно надуманих причин та передумов, головною з яких є саме не сплата непередбаченої законом винагороди. З огляду на передбачені чинним законодавством способи захисту порушеного права та інтересу вважає, що винесене відповідачем рішення в частині відмови у наданні дозволу, повинно бути судом визнане незаконним, протиправним та скасоване. Набуття права власності на господарську споруду згідно вимог п.3 ст. 376 ЦК України може бути визнане за умови відведення земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно. Згідно доданих письмових доказів, зокрема висновків посадових осіб вбачається, що штучно надумані відмови не ґрунтуються на вимогах законів, та виділяються некомпетентністю, упередженістю, проявом колективної безвідповідальності. Не аби яких розмахів набуло не державницьке відношення до раціонального використання землі До того ж законодавець не передбачив, та не визначив законодавчо колективної відповідальності за недобросовісне користування наділеними правами посадовими особами та депутатами - які в свою чергу переважно ще й не мають достатніх знань в розділі земельного законодавства. Депутатами, посадовими особами виконкому, головою комісії з питань інфраструктури та містобудування штучно не береться до уваги довготривалі породжені юридичні факти, не враховується і та обставина що згідно положень ст. 397 ЦК України, позивач є правомірним володільцем утримуваного майна. При цьому це стосується як сараю так і ділянки на якій він розташований. Будучи власником права, із за упередженого відношення з боку органу, що мав би оформити це право юридично, він позбавлений безпідставно, протиправно правомочності які визначені законом.

Відповідач - Роменська міська рада надала письмові заперечення, в яких заперечує проти позову і вбачає неможливим визнати право на нерухоме майно за набувальною давністю за адресою АДРЕСА_1, просить в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень вказано, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 на якій розміщені господарські будівлі не приватизована і належить до земель міської ради. Роменська міська рада не надавала дозвіл та не було відведення даної земельної ділянки для розміщення господарських будівель. Господарська споруда, яка знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1, 10 м. Ромни була побудована без відповідних дозволів та без рішення міської ради. Не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, а також малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі. В письмових поясненнях, які надані суду 13 липня 2016 року, відповідач - Роменська міська рада вказала, що 6 червня 2016 року від управління Держгеокадастру у Роменському р. надійшов лист, повідомлено, що на даній земельній ділянці розміщений об'єкт нерухомого майна, тому попереднє погодження місця розташування земельної ділянки земельним законодавством не передбачене. У відповідності до проекту детального планування території центральної частини міста Ромни, затвердженого сесією міської ради 27.04.2012 р., на вказаній у викопіюванні ділянці не передбачено будівництво індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Під час обстеження встановлено, що на земельній ділянці розташована господарська споруда з порушенням державних будівельних норм ДБН 360-92 ??? ? «Планування і забудова міських і сільських поселень» (дотримання протипожежних відстаней) по відношенню до сусіднього житлового будинку. 24 червня 2016 року ОСОБА_6 направлено лист, в якому заявника повідомлено, що виконком не вбачає за можливе підготовку проекту рішення по вищезазначеному питанню, без порушення вимог містобудівної документації. Позивач стверджує, що допоміжне приміщення (сарай) передавався при купівлі квартири, але факт купівлі квартири не надає право набуття позивачем права власності на допоміжне приміщення (сарай), оскільки вказане приміщення не введене в експлуатацію та має статус самочинно збудованого. В запереченнях, які надані 21 жовтня 2016 року, представник відповідача Роменської міської ради вказує, що 22 вересня 2016 року на сесії Роменської міськради розглядалося питання щодо надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок та виготовлення технічної документації із землеустрою. З огляду на положення ст. 376 ЦК України право власності за набувальною давністю на об'єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудовано або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Господарські будівлі не можуть бути окремими об'єктами нерухомих речей, вони являються допоміжними приміщеннями, тому неможливо визначити господарську споруду як об'єкт нерухомого майна за набувальною давністю. Позивачем зазначалося, що допоміжне приміщення (сарай) передавався при купівлі квартири, але факт купівлі квартири не надає право набуття позивачем права власності на допоміжне приміщення (сарай). В зв'язку з вказаним просить відмовити в задоволенні позову і розглядати справу за відсутності представника.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 в судовому засіданні позов підтримав і просив задоволити. Суду пояснив, що позов підтримує в останній редакції. Заперечення, які надані міською радою безпідставні. В АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1, який там зареєстрований з 2004 року. Фактично він проживає там з 1996 року і користувався цим сараєм ще не маючи паспорта. Позивач користується цим сараєм 15-20 років. Звертаючись до Роменської міськради для оформлення права власності, вони з його довірителем не вбачали жодних перешкод для оформлення права власності, але за кожну адміністративну послугу вимагають безпідставну оплату, в зв'язку з чим склалися спірні відносини з міським головою. При вирішенні питання права власності ні юристи ні інші працівники міськради не знали як його вирішити, тому вирішили, що краще відмовити в його задоволенні. Він неодноразово звертався до міського голови та інших посадових осіб, для вирішення цього питання, відповідь завжди була необґрунтована і така, що суперечить закону. Всі висновки, які надавалися, вони абсурдні і не узгоджуються з нормами чинного законодавства. За цей час позивач витримав всі критерії законодавства і весь цей час міська рада не заявляла ніяких претензій з цього питання. З цього приводу жодних скарг до міської ради з приводу цієї будівлі не надходило, питання про знесення даної будівлі ніким не ставилося. Фактично міська рада працює над розподілом земельних ділянок в центрі міста між посадовими особами. На сьогоднішній день фактично до цього сараю немає нікому ніякого діла, ні владі, ні архітектурі. Земельна ділянка, на якій розташована будівля належить до земель обслуговування жилих будинків та господарських споруд, але після приватизації ця земля перейшла у власність міської ради. На сьогодні такого поняття як прибудинкова територія немає. Частка ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 становить 1/4. Даних про те, що разом з квартирою купувалася ще якась нерухомість немає. Спірна будівля становить собою металеву конструкцію, яка обтягує дерево. Дана споруда має фундамент, що підтверджується тим, що якби його не було, вона б під власною вагою розвалилася. Він не розкопував який там фундамент, але заперечення відповідача з цього приводу безпідставні. Навіть, якщо не можна визнати право власності на гараж, з якихось підстав, він вважає, що перешкод для визнання прав власності на земельну ділянку за набувальною давністю, немає жодних. Чи є ця будівля основною річчю чи приналежністю до квартири, він пояснити не може. Вважає, що дана будівля мала б бути внесена до технічного паспорту на квартиру, але через безграмотність вона не була включена в техпаспорт. Вважає, що цей сарай є основна річ яка вибудувана окремо, воно не йшло як для обслуговування квартири. Що це об'єкт нерухомості, підтверджується тим, що його неможливо перенести без знецінення, воно вибудуване таким чином, що одна стіна примикає до споруд, які вибудувані ще за радянських часів. Тобто, якщо його зруйнувати, це майно знеціниться і крім цього, цей сарай збудований на фундаменті. Наявність фундаменту підтверджується фотографіями. Призначати експертизу щодо цього майна, він не бажає. Проведення експертизи в даному випадку не є необхідним. Законодавчо не передбачено технічних параметрів фундаменту. Найлегше відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що не проведена експертиза. Інші співвласники не претендують на це майно, тому що ОСОБА_4 не бажає оформляти це майно, а ОСОБА_3 в будь якому випадку буде користуватися цим майном, не залежно від того, хто буде його власником. Щодо плати за користування землею його довіритель не оплачував користування землею. Він неодноразово звертався до податкової, але в них не було підстави видати йому рахунок для оплати за землю, так як повинно бути рішення сесії. Він звертався і до міської ради з тим, що його ставлять за межі правого поля.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позов і просив задоволити. Суду пояснив, що з 1996 року він проживав за цією адресою і користувався цим сараєм і земельною ділянкою. Довідка з ПП «Марс» про реєстрацію з 2004 року тому, що вони мали інформацію і обслуговували цей будинок саме з 2004 року. Квартира належить його батькові і він не міг проживати окремо від батьків. Квартира належить йому на підставі договору, його частка становить 1/3 частину. Він користувався цим сараєм не одноосібно. Права інших співвласників квартири він не порушує тому, що вони не проти щоб він цим майном користувався і визнавав за собою право власності на це майно. Частку в квартирі він отримав згідно договору дарування. Коли набував частку в квартирі, ця будівля була, вона була ще й на момент придбання квартири батьком, до них цим сараєм користувався попередній власник. За користування земельною ділянкою він особисто нічого не платив.

В письмовому спростуванні, яке надійшло до суду 19 травня 2016 року, ОСОБА_1, крім іншого, зазначив, що в АДРЕСА_1, де проживає, йому дісталася господарська будівля (сарай що збудований близько 35 років,а за наявними документами близько 23 років) від колишнього власника, на яку з невідомих йому причин відсутні документи що посвідчують право власності та дозвільні документи на будівництво. Самочинного будівництва він не здійснював, і з урахуванням віку не може відповідати за відсутність чи зникнення документів в попередні роки.

Третя особа - ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій також просив позовні вимоги задоволити.

Третя особа - ОСОБА_4 надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій також просив позовні вимоги задоволити.

Третя особа - управління Держгеокадастру у Роменському районі Сумської обл. надало інформацію, в якій просить розглядати справу без участі їх представника. Також в інформації вказано, що у вирішенні даного питання управління покладається на розсуд суду.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 суду пояснив, що було звернення ОСОБА_6 щодо отримання земельної ділянки. На той час в місті був один з заступників голови ОДА, який висловив з цього приводу свою думку про те, що можна виділити земельну ділянку ОСОБА_6

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Ромни і зареєстрований з 14 січня 2004 року в АДРЕСА_1., що підтверджено копією паспорта та довідкою ПП «Марс».

У висновку про вартість майна, який виконаний оцінювачем ОСОБА_8 10 лютого 2016 року вказано: об'єкт оцінки - квартира (житлове приміщення); адреса об'єкту АДРЕСА_1 ринкова вартість майна, станом на 09 лютого 2016 року складає 1886 грн. В розділі 2.3. «Аналіз найбільш ефективного використання об'єкта оцінки вказано: «Зробивши огляд об'єкту оцінки та проаналізувавши ринок нерухомості, оцінювач робить висновок про те, що існуюче використання об'єкта в якості житлової нерухомості співпадає з принципом найбільш ефективного використання. Таким чином, в подальшому при визначенні вартості об'єкта оцінки буде використовуватися ринкова інформація про житлову нерухомість.» Крім цього вказано, що основні технічні характеристики, площа - 9,5 кв.м., висота приміщення - 2,6 м, конструктивна схема - будівля з несучими конструктивними елементами, група капітальності - п'ята, рік вводу об'єкту в експлуатацію - 1995, призначення сарай (нежитлове приміщення)… таким чином оціночна (ринкова) вартість об'єкта оцінки, що розрахована порівняльним підходом, становить 1886 грн. без ПДВ.

Згідно довідки Управління Держгеокадастру у Роменському р. Сумської обл. від 26 квітня 2016 року, земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1, на якій розміщені господарські будівлі не приватизована і належить до земель міської ради.

Як вбачається з договору купівлі продажу, який укладено 22 серпня 1996 року, ОСОБА_9 продав, а ОСОБА_4 купив квартиру АДРЕСА_1.

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1, від 12 травня 1996 року, квартира розташована на 3 поверсі 5 поверхового будинку та складається з 3 кімнат, також мається, кухня, ванна, вбиральня, коридор, вбудована шафа.

17 травня 2016 року ОСОБА_1, звернувся до голови Роменської міської ради з заявою і просить розглянути його звернення щодо виділення 14 кв.м землі у дворі житлового будинку АДРЕСА_1.

25 травня 2016 року ОСОБА_1 подав міському голові заяву (клопотання) про вибір місця розташування земельної ділянки.

В листі від 6 червня 2016 року, за підписом начальника управління Держгеокадастру у Роменському районі, який адресовано начальнику відділу адмінпослуг Роменської міськради, вказано, що на даній земельній ділянці (за адресою АДРЕСА_1) розміщений об'єкт нерухомого майна тому попереднє погодження місця розташування земельної ділянки земельним законодавством не передбачене.

Листом «Про розгляд звернення щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1», який датовано 24 червня 2016 року, виконком Роменської міськради повідомив ОСОБА_6 про те, що виконком Роменської міськради не вбачає за можливе підготовку проекту рішення із зазначеного питання без порушення вимог містобудівної документації.

Листом «Про розгляд звернення щодо перегляду негативного висновку відділу містобудування та архітектури від 07.06.2016 № 69 про вибір місця розташування земельної ділянки», який датовано 26 червня 2016 року, виконком Роменської міськради повідомив ОСОБА_6 про те, що вказана земельна ділянка знаходиться в центральній частині міста, де відповідно до проекту детального плану території, затвердженого рішенням Роменської міськради 27.04.2012, будівництво індивідуальних житлових будинків не передбачено… Поряд з ділянкою розташовано ряд сараїв та гаражів, відстань до яких не відповідає діючим нормам. Отже висновок відділу містобудування та архітектури від 07.06.2016 № 69 не може бути позитивним у зв'язку з невідповідністю Ваших намірів затвердженій на місцевому рівні містобудівній документації та діючим нормативам.

У висновку, про вибір місця розташування земельної ділянки, відділу містобудування та архітектури, від 7 червня 2016 року, вказано, що на земельній ділянці розташована господарська споруда з порушенням державних будівельних норм ДБН 360-92 ??? ? «Планування і забудова міських і сільських поселень» (дотримання протипожежних відстаней) по відношенню до сусіднього житлового будинку.

З висновку, від 27 липня 2016 року, про вибір місця розташування земельної ділянки вбачається, що відділ містобудування та архітектури не заперечує проти відведення земельної ділянки для обслуговування тимчасового металевого гаражу для мототранспорту на умовах оренди за умови отримання позитивного висновку Роменського МРВ управління ДСНС, щодо дотримання протипожежних норм.

З висновку, від 29 вересня 2016 року вбачається, що … територія до якої входить земельна ділянка, яка зазначена на викопіюванні, відноситься до багатоквартирної житлової забудови. На даній території передбачено відведення земельних ділянок для обслуговування багатоквартирних житлових будинків та належних до них будівель та споруд.

З відповіді, за підписом заступника міського голови, на адресу ОСОБА_1, від 29 серпня 2016 року, вбачається, що звернення щодо отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0014 га по вул. Аптекарській для індивідуального гаражного будівництва було винесено на розгляд 16 сесії 7 скликання Роменської міськради. Дане питання не набрало необхідної кількості голосів для прийняття відповідного рішення.

В інформації за підписом заступника міського голови, на адресу ОСОБА_1, від 6 жовтня 2016 року, вказано, що … У зв'язку з невизначеністю у Ваших неодноразових зверненнях із зазначеного питання щодо цільового призначення необхідної Вам земельної ділянки, виконавчий комітет Роменської міськради не може винести дане звернення на розгляд чергової сесії міськради.

У витягу з протоколу сімнадцятої сесії від 22.09.2016 року вказано: «4. Про надання дозволів на розроблення проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок та виготовлення технічної документації із землеустрою … Голосували щодо відмови по підпункту 5 пункту 1 проекту рішення (гр. ОСОБА_1, АДРЕСА_1): «за» - 22, «проти» - 0, «утримався» - 1 (рішення прийняте за підтримки більшості голосів). Ухвалили: прийняти рішення «Про надання дозволів на розроблення проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок та виготовлення технічної документації із землеустрою» зі змінами (рішення та результати поіменного голосування додаються).

25 грудня 2003 року ОСОБА_4 уклав договір дарування, за умовами якого подарував, а ОСОБА_1 і ОСОБА_3 прийняли в дар в рівних частинах 2/3 часток квартири за АДРЕСА_1.

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що право власності ОСОБА_1 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, зареєстроване 1 березня 2004 року.

Вказане свідчить, що між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу набуття права власності на майно та землю в порядку набувальної давності.

Відповідно ч.1 ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю.

Відповідно ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно ч. 1 ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

Частинами 1,2,4 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що в Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цьогоЗакону. Не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв'язку, залізничні колії.

Дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає.

Вирішуючи вимоги позивача щодо визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, суд виходить зі змісту ст. 344 ЦК України, згідно якої обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Суд вважає, що позивачем не доведено, що спірний сарай збудований без порушення містобудівних, санітарних, протипожежних та інших норм чинного законодавства, оскільки даних про обстеження сараю відповідними службами у справі не має. Натомість в матеріалах справи маються дані про порушення ДБН 360-92** «Планування та забудова міських та сільських поселень». Також в справі відсутні докази того, що спірний сарай є нерухомим майном, оскільки відсутні дані на підтвердження того що сарай не є малою архітектурною формою чи тимчасовою спорудою. З огляду на ту обставину, що позивач вважає, що його право на спірний сарай виникло внаслідок придбання його батьком квартири АДРЕСА_1, позивачем не доведено, що саме він протягом 15 років користується нерухомим майном, оскільки гадане право могло виникнути у позивача лише з часу набуття права власності на частку квартири, а саме з моменту реєстрації такого права у визначеному законом порядку - з 1 березня 2004 року. А відповідно, 15 річний термін користування майном слід рахувати з 1 березня 2004 року до 1 березня 2019 року.

Вирішуючи вимоги позивача щодо визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю, суд виходить зі змісту ст. 119 ЗК України, згідно якої обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). З огляду на ту обставину, що позивач вважає, що його право на спірну земельну ділянку виникло внаслідок придбання його батьком квартири АДРЕСА_1, позивачем не доведено, що саме він протягом 15 років користується даною земельною ділянкою, оскільки гадане право могло виникнути у позивача лише з часу набуття права власності на частку квартири, а саме з моменту реєстрації такого права у визначеному законом порядку - з 1 березня 2004 року. А відповідно, 15 річний термін користування майном слід рахувати з 1 березня 2004 року до 1 березня 2019 року. Також позивачем не доведено відкритість та добросовісність користування даною земельною ділянкою, оскільки даних про те, що позивач сплачував державі чи громаді кошти, за користування даною земельною ділянкою, в матеріалах справи немає. Доказів, того що позивач звертався до відповідних установ, для оплати користування землею немає. Також, суд звертає увагу й на ту обставину, що питаннями пов'язаним з користуванням земельною ділянкою позивач став займатися з часу звернення до суду з позовом.

При вирішенні спору в частині набуття права власності на нерухоме майно та земельну ділянку за набувальною давністю, суд, також вважає недоведеною ту обставину, що позивач взагалі набув будь-якого законного права на спірне майно - сарай та земельну ділянку, оскільки жодних даних про те, що спірний сарай придбано батьком позивача в матеріалах справи немає, натомість маються докази протилежного, а саме: в жодному документі, який посвідчує право власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1, вказівок що дане майно придбано разом з квартирою, немає.

Крім цього, представник позивача вказав суду, що вони вважають спірний сарай основною річчю, а не приналежністю. З огляду на вказане, даний сарай мав бути введений в експлуатацію і зареєстрований попереднім користувачем, і лише потім набутий позивачем в спосіб передбачений законом, в зв'язку з чим відсутні підстави, вважати, що позивач користується цим сараєм, а відповідно й земельною ділянкою, законно.

Розглядаючи спір в частині скасування рішення Роменської міської ради Сумської області 17 сесії 7 скликання зазначене у витягу з протоколу від 22.09.2016 року, що стосувалося 4 пункту: Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та виготовлення технічної документації, в частині підпункту 5 пункту 1 (гр. ОСОБА_1 АДРЕСА_1), а саме яким відмовлено прийняти рішення «Про надання дозволів на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок та виготовлення технічної документації із землеустрою», як протиправне, та незаконне, суд вважає, що позивачем не доведено протиправності такого рішення, оскільки земельна ділянка на якій збудовано сарай знаходиться в зоні житлової та громадської забудови, проте доказів того, що збудований сарай не порушує генерального плану забудови міста і не порушує прав інших осіб, не надано.

Крім цього, позивач не надав суду самого рішення сесії, яке ним оскаржується, оскільки наданий представником позивача «Витяг з протоколу сімнадцятої сесії Роменської міської ради сьомого скликання» не є рішенням міської ради.

Керуючись ст. 344 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 14, 60, 208, 209, 212 - 215, 292, 294, 296 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Роменської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, управління Держгеокадастру у Роменському районі Сумської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Сумської області через Роменський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: підпис...

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. О. Шульга