Справа № 589/1771/17
Провадження № 6/589/59/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

Головуючого судді Литвинко Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Афанасенко Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка подання старшого державного виконавця Шосткинського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_1 від 11 травня 2017 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець звернуся до суду з поданням про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, мотивуючи подання тим, що на виконанні у державного виконавця знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 818/5037/13-а від 14.10.2013 року, виданого Сумським окружним адміністративним судом про стягання з ОСОБА_2 боргу на користь Шосткинського обєднаного управління ПФУ Сумської області у розмірі 170 грн. Боржник за викликом державного виконавця не зявився, борг за виконавчим документом не сплатив, за місцем за реєстрації не проживає. Посилаючись на вказані обставини, субєкт звернення стверджує, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, а тому просить застосувати щодо нього заходи по обмеженню у виїзді за межі України.

Субєкт звернення в судове засідання не з'явилася, направив на електронну адресу суду заяву, в якій просив розглядати подання за його відсутності.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить висновку про необхідність відмовити в його задоволенні з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 14.10.2013 року Сумським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 818/5037/13-а, яким стягнуто ОСОБА_2 на користь Шосткинського обєднаного управління ПФУ Сумської області заборгованість у розмірі 170 грн.

24.10.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі вищезазначеного виконавчого листа.

27.01.2017 року державним виконавцем здійснено вихід до квартири за місцем реєстрації боржника, однак встановлено, що останній за вказаною адресою фактично не проживає, так як поверх, де знаходиться квартира повністю нежилий.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожному, хто законно перебуває на території будь-якої держави, належить, у межах цієї території, право на вільне пересування і свобода вибору місця проживання. Кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Так, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі - Закон України).

Положеннями ст.6 Закону України встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України та ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» такі питання вирішуються судом за поданням державного виконавця.

За змістом зазначених норм підставою встановлення обмеження є доведеність факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, встановлених судовим рішенням.

Оскільки поняття «ухилення» законодавчо не визначено та має оціночний характер, судова практика вважає ухиленням з об'єктивної сторони діяння або бездіяльність боржника, які полягають в навмисному чи іншому свідомому невиконанні обов'язку.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, важка хвороба, незадовільний фінансовий стан тощо).

Згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень та ч.2 ст.10 ЦПК України наявність обставин, за яких може бути встановлено обмеження, в тому числі і наявність умислу боржника на ухилення від виконання зобов'язань, покладається на суб'єкта подання.

Разом з тим, як вбачається зі змісту подання та долучених до нього матеріалів, субєктом звернення не доведено, що ОСОБА_2 умисно ухиляється від виконання боргових зобовязань та має реальну змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Більше того, згідно матеріалів подання, боржник є таким, який взагалі не повідомлений про наявність відкритого щодо нього виконавчого провадження.

Сам же по собі факт наявності невиконаних зобов'язань та статус особи як боржника у виконавчому провадженні не може бути достатньою підставою для встановлення обмеження у виїзді за межі України.

При цьому звертає на себе увагу та обставина, що незважаючи на те, що державний виконавець здійснював вихід до квартири боржника та встановив, що останній там не проживає, однак, при цьому будь-яких даних про вжиття заходів щодо встановлення фактичного місця перебування боржника, виконавцем здійснено не було.

Також до подання не додано жодних доказів на підтвердження того факту, що боржник має реальну можливість виїхати за кордон, має закордонний паспорт, що унеможливить стягнення з нього боргу і призведе до порушення прав та інтересів стягувача у виконавчому провадженні.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що в матеріалах подання відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що боржник поінформований про наявність виконавчого провадження, свідомо ухиляється від його виконання, має можливість та намір покидати територію України і це перешкоджає виконанню рішення суду, а тому подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є передчасним та необґрунтованим і в його задоволенні слід відмовити.

В цьому контексті слід також вказати, що відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження має здійснювати з дотриманням засад співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, боржник не виконав зобовязання в розмірі, що становить 170 грн. В цей же час державний виконавець просить застосувати щодо боржника обмеження одного із гарантованих Конституцією України основоположних прав людини, що є явно не співмірним та порушує засади пропорційності.

Більше того, в матеріалах подання відсутня інформація про те, що державним виконавцем вживались будь-які заходи щодо виконання виконавчого листа, крім як внесення до суду подання про обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Хоча застосування вказаного примусового заходу повинно мати виключний характер, а не першочерговий. Відповідно, вказані обставини є також самостійною підставою для відмови у задоволенні подання.

На підставі ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України, ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", керуючись ст. 377-1 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання старшого державного виконавця Шосткинського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_1 від 11 травня 2017 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області на протязі п'яти днів з дня отримання її копії через суд першої інстанції

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_3