АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/338/17 Головуючий 1 інст. - Золотарьова Л.І.
Справа № 640/3775/16-ц Доповідач - Пономаренко Ю.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : Гуцал Л.В.,

Піддубного Р.М.,

за участю секретаря: Єрьоменко О.В.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки недійсним та припинення іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року ТОВ «ОТП Факторинг України» звернулося до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просило звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором ML 700/1178/2008 від 26.05.2008 року в розмірі 593816,32 грн., з яких заборгованість за кредитом - 559038,67 грн., заборгованість за процентами - 20772,42 грн., заборгованість за пенею - 14005,23 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що 26.05.2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № ML 700/1178/2008, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на придбання нерухомого майна у розмірі 80000 доларів США на строк до 26.05.2028 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених в договорі. 25.11.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю.

Своєчасно зобов'язання боржником за кредитним договором виконані не були, у зв'язку з цим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.10.2012р. стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитними договорами у розмірі 1791509,26 грн., з яких заборгованість за кредитним договором № ML700/1178/2008 від 26.05.2008 року в сумі 593816,32 грн.

Одночасно з укладенням кредитного договору, з метою забезпечення виконання зобов'язань відповідачем, 26.05.2008 року між банком та позичальником був укладений договір іпотеки №PML 700/1178/2008. Згідно з умовами вказаного договору предметом іпотеки було встановлено двокімнатну квартиру №1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4. Але, 17.12.2011 ПНХМНО Бойко О.В. на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 14.10.2009 по справі було знято заборону відчуження та вилучено запис про іпотеку. В результаті кримінального розслідування встановлено, що справа у Приморському районному суді м. Одеси не розглядалась, а само рішення є підробленим. В свою чергу, в Державному реєстрі іпотек поновлено запис про іпотеку та іпотекодержателя щодо нерухомості, що є предметом даного позову. 19.12.2011 року ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу продала іпотечну квартиру ОСОБА_3, у зв'язку з чим вимушені були звернутися до суду з вказаним позовом.

31.08.2016 року до суду звернувся ОСОБА_3 з зустрічною позовною заявою до ТОВ «ОТП Факторинг України», ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки недійсним та припинення іпотеки, у якій з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати договір іпотеки №PML 700/1178/2008 від 26.05.2008р. недійсним. Визнати іпотеку за договором іпотеки № PML 700/1178/2008 від 26.05.2008р. припиненою, вилучити запис №12058887 про обтяження майна, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_1. Про те, що іпотека була зареєстрована раніше ТОВ "ОТП Факторинг Україна", не надало ніяких доказів, тому підстав вважати, що у ТОВ "ОТП Факторинг Україна" виникло право звертати стягнення на майно, яке належить ОСОБА_3 немає. Право власності на спірну квартиру було 23.12.2011р. зареєстровано за ОСОБА_3 На час здійснення купівлі-продажу квартири ніяких заборон на вказану квартиру не існувало. Оскільки спірне майно не належало на момент реєстрації обтяження майна іпотекою і не належить на даний час ОСОБА_4 на праві власності, то відповідно у неї відсутні були права на розпоряджання спірним майном, і передавати його у іпотеку вона не мала права.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції, ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим та постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Також з апеляційною скаргою на вказане рішення звернулося ТОВ «ОТП Факторинг Україна», посилаючись на те, що судом 1 інстанції при постановленні рішення не з'ясував всі обставини, що мають значення для справи, не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин по справі, тому вважають, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справи.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 ґрунтовно виходив з того, що ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було встановлено як неіснуюче, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек і тому при переході права власності на іпотечну квартиру від ОСОБА_4 до ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири, іпотека є дійсною для ОСОБА_3 як набувача відповідного нерухомого майна, а тому підстави для визнання договору іпотеки №PML 700/1178/2008 від 26.05.2008 року недійсним, для припинення іпотеки та вилучення запису про обтяження майна іпотекою - відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду 1 інстанції та вважає їх правильними, обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам справи та вимогам діючого законодавства.

Матеріали справи містять дані про те, що 26.05.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки №PML 700/1178/2008 від 26.05.2008 року, відповідно до умов якого для забезпечення повного та своєчасного виконання іпотекодавцем (ОСОБА_4) боргових зобов'язань за кредитним договором № ML 700/1178/2008 від 26.05.2008 року, іпотекодавець надає іпотекодержателю (ЗАТ «ОТП Банк») в іпотеку нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю на праві власності згідно з договором купівлі-продажу предмету іпотеки.

Згідно з п.2.1.1 договору іпотеки, іпотекодавець зобов'язаний повністю повернути іпотекодержателю суму отриманого кредиту 80000 доларів США не пізніше 28.05.2028 року.

Відповідно до п. 9.1 договору іпотеки, цей договір діє до виконання боргових зобов'язань в повному обсязі та зобов'язань іпотекодавця за цим договором.

25.11.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» (клієнтом) та ТОВ «ОТП Факторинг України» (фактором) укладено договір про відступлення права вимоги від 25.11.2011 року.

Згідно з п.1.1 договору, у зв'язку з укладенням договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 25.11.2011 року між фактором та клієнтом, за яким клієнт передав фактору права вимоги за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку №1 до даного договору, що забезпечений іпотекою/заставою за договорами іпотеки/договорами застави, перелік яких міститься в додатку №1 до даного договору, клієнт передає та відступає фактору сукупність прав, належних клієнту за договорами забезпечення, включаючи право звертати стягнення на заставлене майно.

Відповідно до п. 5.7 договору, за цим договором за повідомленням клієнта ПАТ «ОТП Банк» вносяться зміни до державного реєстру іпотек. Сторони домовились, що зміни до державного реєстру іпотек будуть внесені протягом 20 робочих днів з дати набрання чинності.

Як вбачається з постанови Московського РВ ХМУ ГУМВС в Харківській області від 01.11.2012 року про закриття кримінальної справи у зв'язку з відсутністю складу злочину, приватним нотаріусом Бойко О.В. 17.12.2011 року на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.10.2009 року про визнання незаконним договору іпотеки №PML 700/1178/2008 від 26.05.2008 року були зняті заборони на відчуження предмету іпотеки. Згідно з відомостями Приморського районного суду м. Одеси від 19.01.2012 року судом цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ЗАТ «ОТП Банк» про визнання недійсними договорів іпотеки не розглядалась.

19.12.2011 року приватним нотаріусом Клопотовим С.Д. був посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, за яким ОСОБА_4 продала квартиру ОСОБА_3

За змістом ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з договору про відступлення права вимоги від 25.11.2011 року та витягу з додатку №1 до договору, ПАТ «ОТП Банк» відступило ТОВ «ОТП Факторинг України» права вимоги за договором іпотеки №PML 700/1178/2008 від 26.05.2008 року, згідно з п. 9.7 якого відступлення прав за цим договором здійснюється без наявності отримання згоди іпотекодавця.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про іпотеку» від 05.06.2003 року, відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Як вбачається з пояснень сторін, в період відсутності в Державному реєстрі іпотек запису про обтяження права власності на спірну квартиру ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.2011 року продала ОСОБА_3 іпотечну квартиру.

На час укладання договору іпотеки №PML 700/1178/2008 від 26.05.2008 року предмет іпотеки належав іпотекодавцю ОСОБА_4 на праві власності, що відповідає вимогами ст. 5 ЗУ «Про іпотеку» щодо предмету іпотеки.

19.12.2011 року приватним нотаріусом Клопотовим С.Д. був посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, за яким ОСОБА_4 продала квартиру ОСОБА_3, коли було знято з реєстру іпотек обтяження спірної квартири відповідно до фіктивного рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Оскільки рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.10.2009 року взагалі не ухвалювалось судом, та така цивільна справа взагалі не розглядалася судом, то таке рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

За таких умов у разі встановлення незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, оскільки відпала підстава виключення цього запису.

З підстав наведеного суд першої інстанції дійшов ґрунтовного висновку, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору іпотеки №PML 700/1178/2008 від 26.05.2008 року (тобто рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.10.2009 року взагалі не ухвалювалось компетентним судом) всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Відтак ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було встановлено як неіснуюче, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.

Суд першої інстанції дійшов ґрунтовного висновку, що при переході права власності на іпотечну квартиру від ОСОБА_4 до ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири, іпотека є дійсною для ОСОБА_3 як набувача відповідного нерухомого майна, навіть при тому, що на момент укладання договору купівлі-продажу квартири іпотечний договір був визнаний недійсним та в Державному реєстрі іпотек був відсутній запис про обтяження іпотекою права власності на спірну квартиру.

При цьому, що дії попереднього іпотекодавця з відчуження спірної квартири та право власності ОСОБА_3 на цю квартиру позивачем за первісним позовом не оспорюються.

У зв'язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для визнання договору іпотеки №PML 700/1178/2008 від 26.05.2008 року недійсним, для припинення іпотеки та вилучення запису про обтяження майна іпотекою - відсутні, а тому позовні вимоги ОСОБА_3 до ТОВ «ОТП Факторинг України», ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки №PML 700/1178/2008 від 26.05.2008р. недійсним, визнання іпотеки припиненою та вилучення запису про обтяження іпотекою спірної квартири задоволенню не підлягають.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду 1 інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг України» з підстав недоведеності позову виходячи з наступного.

В позові ТОВ «ОТП Факторинг України», посилаючись на те, що у ТОВ «ОТП Факторинг України» на підставі ст.ст.7,23,35 ЗУ «Про іпотеку» виникло право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, стягнутої рішенням Московського районного суду м.Харкова від 22.10.2012 року, просило позовні вимоги задовольнити. Послалося на те, що в Державному реєстрі іпотек поновлено запис про іпотеку та іпотекодержателя щодо нерухомості, що є предметом даного позову.

Згідно із ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року (в редакції виникнення спірних правовідносин) визначені правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 3 статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Відповідно до частин 1, 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про іпотеку» від 05.06.2003 року, відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Позивач надав докази на підтвердження того, що при укладенні договору про відступлення права вимоги від 25.11.2011 року, за яким ПАТ «ОТП Банк» відступило ТОВ «ОТП Факторинг України» вимоги за іпотечним договором №PML 700/1178/2008 від 26.05.2008 року, була проведена державна реєстрація такого відступлення у встановленому законодавством порядку та що в Державному реєстрі іпотек поновлено запис про іпотеку та іпотекодержателя щодо нерухомості за іпотечним договором №PML 700/1178/2008 від 26.05.2008 року.

Скориставшись своїм правом, 17.02.2012 року ТОВ «ОТП Факторинг України» звернулося до Московського районного суду м. Харкова з позовом про дострокове стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором №ML 700/1178/2008 від 26.05.2008 року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.10.2012р., яке не оскаржувалось та набуло чинності 02.11.2012 року, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_5 на користь банку заборгованість за кредитним договором №ML 700/1178/2008 від 26.05.2008 року та кредитним договором PML 700/1178/2008 від 29 січня 2008 року в розмірі 1791509,26, з яких за договором від 26 травня 2008 року в сумі 593816,32 грн. складається із наступного: заборгованість за кредитом - 559038,67 грн, заборгованість за процентами - 20772,42 грн., заборгованість за пенею - 14005,23 грн.

Враховуючи, що вказана заборгованість до теперішнього часу не погашена боржниками, ТОВ «ОТП Факторинг України» звернулося 09.03.2016 року до суду з цим позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, стягнутої рішенням Московського районного суду м.Харкова від 22.10.2012р.

Право вибору способу судового захисту, зокрема, спочатку дострокове стягнення заборгованості на підставі рішення Московського районного суду м.Харкова від 22.10.2012р., а потім звернення стягнення на предметі іпотеки в рахунок погашення стягнутої рішенням суду заборгованості за тим самим договором кредиту, належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Відповідно до ч.1 ст.33, ст. 39 Закону України „Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 39 вказаного Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч.1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь - якій особі - покупцеві.

Статтею 589 ЦК України, ст.ст. 7, 33, 39, 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов"язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тому, колегія суддів, виходячи з приписів ст.ст. 525, 526, 533, 612, 624, 1054 ЦК України, оскільки іпотекодавець не виконувала належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки, згідно ст.33,38 Закону України «Про іпотеку».

Колегія суддів не знаходить підстав для застосування строків позовної давності з наступного.

Нормою ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, право звернення стягнення на предметі іпотеки у позивача виникло невиконанням та неналежним виконанням ОСОБА_4 кредитного договору, після чого позивач, який особисто обирає спосіб захисту своїх прав, вирішив звернутися 17.02.2012 року до Московського районного суду м. Харкова з позовом про дострокове стягнення кредитної заборгованості, за наслідками розгляду якого судом 22.10.2012 р. прийнято рішення про задоволення вимог.

Безпосередньо Законом № 898-ІУ визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання.

Згідно статті 35 Закону № 898-ІУ положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Пунктом 31 Пленуму ВССУ України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що тільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Тобто Законом України «Про іпотеку» чітко визгачено право іпотекодержателя у будь-який час звернутися за захистом своїх прав до суду.

Тому, враховуючи, що то підстав для відмови у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності не вбачається.

Суд враховує, що невиконання кредитного зобов'язання та непогашення заборгованості не припиняє кредитний договір та не звільняє боржника від його виконання. Суд враховує, що позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки саме в рахунок погашення заборгованості, стягнутої рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.10.2012р., тобто за вимогами щодо заборгованості станом на 07.02.2012 року в розмірі 593816,32 грн. Положенням частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону«Про іпотеку», судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України дійшли правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ТОВ ОТП Факторинг Україна підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія частково задовольняє апеляційну скаргу, змінює рішення суду 1 інстанції відповідно до п.п.3,4 ст.309 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.2 ст.307, п.3,4 ч.1 ст.309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за договором кредиту № ML700/104/2008 від 26 травня 2008 року у загальному розмірі 593816,32 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 559038,67 грн., заборгованість за процентами - 20772,42 грн., заборгованість за пенею - 14005,23 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки: на нерухоме майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м., яка належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовим С.Д. 19 грудня 2011 року, за реєстровим № 3097, шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором № ML700/104/2008 від 26 травня 2008 року на умовах та в порядку, визначеному ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, на рівні не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, але не меншою ніж 345000 грн., для чого надати Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» всі повноваження продавця, а саме: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримання будь-яких документів, довідок, витягів з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах Державної реєстраційної служби України, БТІ, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судові витрати по справі: за подання позовної заяви у сумі 3654 грн. та за подання апеляційної скарги у сумі 4019,40 грн., а всього 7673, 40 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Ю.А. Пономаренко

Судді - Л.В. Гуцал

Р.М. Піддубний