Справа № 463/4324/15 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/121/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Копняк С.М., Левика Я.А.

секретаря: Симця В.І.

за участю: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника ПАТ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» - ОСОБА_5В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 09 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 та Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» заборгованість по відсотках по кредитному договору № 14-700кл/60 від 06 вересня 2007 року в сумі 1 438 320,62 грн. та 3 654 грн. судового збору.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в розрахунку заборгованості, наданому банком, допущено помилки та неправильно визначено розмір заборгованості по відсотках та розмір пені. Судом не було враховано, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 13 липня 2012 року задоволено позов ПАТ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит» до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, а з моменту набрання законної сили рішенням суду про дострокове стягнення кредитних коштів право банку на отримання процентів за кредитним договором припинилося. Вказує, що висновки суду в резолютивній частині рішення суперечать встановленим судом обставинам справи, оскільки згідно розрахунку заборгованість по відсотках становить 719 160,31 грн., проте в резолютивній частині рішення зазначено 1 438 320 грн. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 06 вересня 2007 року між АТ «ОСОБА_4 та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «ОСОБА_4 та Кредит», та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 14-700кл/60, відповідно до якого ОСОБА_4 надав Позичальнику кредит в сумі 80 000 доларів США, із строком остаточного повернення кредитних ресурсів до 20 лютого 2014 року та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % відсотків річних (а.с. 6-10).

В подальшому до кредитного договору вносились зміни додатковим договором №1 від 16.05.2008 року та Додатковим договором №2 від 12.09.2008 року, які є невідємною частиною Кредитного договору, внаслідок чого відсоткова ставка була збільшена до 16 % річних (а.с.13).

У звязку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 13 липня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27 вересня 2012 року, у справі № 2/1312/159/12 із ОСОБА_2 стягнуто на користь ПАТ Банк ОСОБА_4 та Кредит заборгованість за Кредитним договором № 14-700кл/60 від 06 вересня 2007 року в розмірі 1 359 789 гривень 68 копійок, яка була нарахована до 25.06.2012року (а.с. 34-37).

Рішення суду боржником не виконано.

З 26.06.2012 року по 31.07.2015 року Банком нараховані відсотки за користування кредитними коштами за кредитним договором та пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту на загальну суму 1 438 320,62 грн.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником чи виконано із простроченням, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та положень ЦК України.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23.09.2015 року № 6-1206цс15, яка згідно із ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх судів України.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов до правильного висновку, що після ухвалення рішення Личаківського районного суду м. Львова від 13 липня 2012 року у справі № 2/1312/159/12 зобовязання за кредитним договором відповідачем належним чином не виконано, наявність зазначеного рішення не припиняє правовідносини сторін кредитного договору та не звільняє позичальника від сплати процентів за користування кредитом та пені, які слід стягнути з відповідача на користь банку в межах заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності нарахованих відсотків методу «факт 360» не відповідають дійсності, оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості, банк здійснював розрахунок відсотків за користування кредитом відповідно до фактичної кількості днів у місяці, що узгоджується з нормами Постанови НБУ від 18.06.2003р. № 255 «Про затвердження Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України», яка передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місці, але умовно в році 360 днів.

Розрахунок пені відповідає умовам кредитного договору, зокрема п. 6.1., в якому передбачено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення Позичальником строків платежів, передбачених п. 3.2, 3.4, 4.3, 4.4, 4.6 цього Договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє Позичальника від зобовязання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, банк зменшив розмір пені співмірно до суми несплачених прострочених відсотків.

Суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь банку заборгованість у сумі 1 438 320,62 грн., яка включає в себе суму простроченої заборгованості по відсоткам та пеню, що відповідає позовних вимогам.

Крім цього з вимогою про визнання умов кредитного договору несправедливими відповідачка не зверталась.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними у матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 09 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й може бути оскаржене протягом 20-ти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: