АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4127/17 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Федяйнової Ольги Михайлівни - представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», третя особа: ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні та розпорядження житловим приміщенням.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі по тексту - відповідач), третя особа - ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим приміщенням, обгрутовуючи свої вимоги тим, що позивач є власником 1/10 частки квартири за адресою АДРЕСА_4. Разом з тим, 12.10.2016 невідомі люди, які назвались найманою охороною відповідача, перешкоджали позивачу потрапити до його квартири, погрожували останньому, в подальшому застосували фізичну силу. Позивач вважає, що відповідач порушує такою зухвалою поведінкою його права, зокрема, його право власності, тому був змушений звернутись до суду із вказаним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року позов ОСОБА_5 до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», третя особа: ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим приміщенням задоволено частково.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (код ЄДРПОУ 0039019) усунути перешкоди та не перешкоджати ОСОБА_5, у здійсненні ним права користування та розпорядження належною йому 1/10 частини квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (код ЄДРПОУ 0039019) на користь держави судовий збір в сумі - 551 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції представник відповідача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що 02 липня 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» набув у власність нежиле приміщення з 11 по 33 (згідно інвентарного опису) загальною площею 437,10 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 куди 12.10.2016 намагався проникнути позивач. На момент розгляду позову ОСОБА_5 право власності ПАТ «Укрсоцбанк» на нежиле приміщення з 11 по 33 (згідно інвентарного опису) загальною площею 437,10 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 оскаржено не було. Відтак, задовольняючи позов ОСОБА_5, суд обмежує права власності ПАТ «Укрсоцбанк», що в свою чергу, порушує ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України. Крім того, при вирішенні даного спору, судом прийнято до уваги рішення Шевченківського райсуду м. Києва від 27.11.2012 у справі № 2-401/11, яким, зокрема зобов'язано БТІ виключити загальну площу квартири № 6 з загального розміру площі приміщень 437,1 кв.м. (предмет іпотеки), однак проігноровано той факт, що на момент розгляду спору по суті, в Апеляційному суді м. Києва триває розгляд апеляційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк» на рішення Шевченківського райсуду м. Києва від 27.11.2012 у справі № 2-401/11. Звернув увагу на ту обставину, що позивачем ОСОБА_5 не додано до позовної заяви документів, які б підтверджували його право власності на спірну квартиру, до того ж, серед приміщень з 11 по 33, площею 437,1 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1, житлових немає, а їх законним власником є ПАТ «Укрсоцбанк».

Не погодившись з апеляційною скаргою представник позивача ОСОБА_5 Правозахисник ВГО «Правозахист», ОСОБА_7 звернувся до суду із запереченням на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 20 січня 2016 року залишити без змін.

В обґрунтування зазначав, що рішення районного суду є законним, а доводи апеляційної скарги безпідставними, недоведеними. Зауважував, що представником відповідача не було надано належних та допустимих доказів щодо захисту своїх заперечень відносно позову.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін ( ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України).

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Такі ж положення містяться і в статті 321 ЦК України.

Також, ч. ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Положенням ч. 1 ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014, № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», «застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Задовольняючи позовні вимоги в зазначеному розмірі, суд першої інстанції виходив з їх доведеності саме в такій частині.

Таких висновків суд дійшов з дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки наданих в справі доказів та вищезазначених вимог ст. ст. 319, 321, 356, 386, 391, 396 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки - 76162539 від 18.12.2016, реєстраційний номер об'єкта нерухомості - 00, об'єкт нерухомого майна - квартира, двокімнатна, об'єкт житлової нерухомості, загальною площею 62,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_8 (9/10 часток) та ОСОБА_5 (1/10 частки). Відомості про державну реєстрацію іпотеки відсутні.

Разом з тим, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки - 76162341 від 18.12.2016, реєстраційний номер об'єкта нерухомості - 00, об'єкт нерухомого майна - нежиле приміщення, ( літ. А) з першого по п'ятий поверх, загальною площею 437, 1 кв.м за адресою АДРЕСА_4 належить на праві приватної власності ПАТ «Укрсоцбанк». Об'єкти житлової нерухомості відсутні. Підстава набуття у власність - Іпотечний договір №04/1-245, серія та номер 2122д, виданий 07.06.2006.

Отже, судом встановлено, що за адресою АДРЕСА_4 знаходиться, як житлова квартира, частка якої на праві приватної власності належить і позивачу, так і нежилі приміщення, власником яких є відповідач.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2014 року позов ОСОБА_8, в її інтересах прокурор Шевченківського району м. Києва до ОСОБА_6, треті особи: КП « Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», НАН України, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П. про визнання загальної площі купівлі - продажу нежилого приміщення недійсним, виключення загальної площі квартири із загальної площі нежилого приміщення, зобов'язання відновити інженерно - комунікаційні мережі та відшкодування майнової та моральної шкоди, задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу як нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та має площу 437,1 кв.м. з першого по п'ятий поверх включно ( літераА), укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_11, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Кучеренко Наталією Петрівною і зареєстрований в реєстрі за номером 7044 у частині вказаних у договорі як нежилі приміщення, придбані ОСОБА_6 приміщення на 4-му поверсі № 25,26,27,28,29,30 площею 60,1 кв.м., як одні і ті ж приміщення визнані квартирою №6, площею 60,1 кв.м., що належить ОСОБА_8.

Виключено загальну площу квартири АДРЕСА_1 із загального розміру площі приміщення 437,1 кв.м., яке зареєстроване за ОСОБА_6, зобов'язано КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» внести відповідні зміни до інвентаризаційної справи, в якій зареєстровано право власності ОСОБА_6 на зазначені приміщення, як нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та має площу 437,1 кв.м. з першого по п'ятий поверх включно (літера А).

Зобов'язано ОСОБА_6 провести роботи по відновленню інженерно-комунікаційної мережі кв. № 6 за адресою АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 4000 грн. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати 40 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31 січня 2017 року апеляційну скаргу представника ПАТ «Укрсоцбанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2014 року відхилено, а рішення залишено без змін.

Доказів про скасування ухвали Апеляційного суду м. Києва від 31 січня 2017 року суду надано не було. Тобто, рішення набрало законної сили.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням, у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції як такі, що відповідають дійсності.

А тому, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що відповідач не є власником квартири АДРЕСА_3, державна реєстрація права власності на вказану квартиру не скасована, позивач є співвласником спірної квартири та на законних підставах отримав право власності на частину цього нерухомого майна. Крім того, позивачем не відчужувалась його частка, вказана частка також не обтяжена іпотекою, будь-які заборони щодо її відчуження відсутні, а тому законних підстав для вчинення перешкод у належному користуванні законному власнику не має.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав до задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо правомірності заявленого позову та можливості відновлення порушеного права у обраний позивачем спосіб повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга відповідача не містить, в ході апеляційного розгляду представник відповідача також не навів таких обставин.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального закону, колегія суддів вважає, що підстав до його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Федяйнової Ольги Михайлівни - представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: