Справа № 558/637/17
номер провадження 2/558/199/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2017 року смт. Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі судді одноособово Феха Т.С., при секретарі судових засідань Ковальській Л.С., з участю представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до Демидівського районного суду Рівненської області з позовною заявою до відповідача Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, а саме: про визнання за позивачем ОСОБА_3 права власності на земельну частку (пай) площею 3,32 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області та належало на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) НОМЕР_3, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів за № 1264 від 5 липня 1996 року, ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та адвокат Махацький Ю.М. позовні вимоги позивача підтримали, з підстав викладених у позовній заяві, просили їх задовільнити та пояснили, що рідна сестра діда позивача ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 За життя ОСОБА_6 склала заповіт, згідно якого все своє майно заповідала ОСОБА_3 Після смерті ОСОБА_6 залишилося спадкове майно, яке складалося із земельної частки (паю) та частки житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1. 15 лютого 2001 року позивачеві ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, позивач успадкував ? частку житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1. Оскільки відсутній сертифікат на право ОСОБА_6 на земельну частку (пай), позивач ОСОБА_3 позбавлений можливості оформити спадкові права на земельну частку (пай) у нотаріуса. Позивач ОСОБА_3 своєчасно прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 Інших спадкоємців, в тому чисті тих, які мали б право на обов'язкову частку спадкового майна, немає. ОСОБА_6 була неодружена, дітей не мала.

З вказаних підстав представник позивача просив позовні вимоги позивача ОСОБА_3 задовільнити.

В судове засідання представник відповідача - Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області не з'явився, подав до суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі та зазначав про те, що позовні вимоги позивача визнає, просить їх задовільнити (а.с. 26).

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, повно та об'єктивно дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих учасниками справи.

В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань не подавали.

Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо.

Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 12) ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Вовковиї, Демидівського району Рівненської області.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР № 1540-VІ від 18 липня 1963 року (з наступними змінами, що діяв на час виникнення правовідносин) часом відкриття спадщини визнавався день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Частини 1 та 2 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР № 1540-VІ від 18 липня 1963 року (з наступними змінами) визначали, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Ч. 1 ст. 534 Цивільного кодексу Української РСР № 1540-VІ від 18 липня 1963 року (з наступними змінами) передбачала, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно заповіту, посвідченого 6 березня 2000 року секретарем виконкому Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області, встановлено, що ОСОБА_6 на випадок своєї смерті належну їй земельну частку (пай) із землі, що перебуває в колективній власності Агрофірми ім. Грушевського в АДРЕСА_1, заповідала ОСОБА_3 (а.с. 13).

З повідомлень Відділу у Демидівському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області №29-17-0.21-130/105-17 від 19 жовтня 2017 року та №29-17-0.21-137/105-17 від 30 жовтня 2017 року (а.с. 14, 17), оголошення в газеті «Вісник Демидівщини» (а.с. 20), вбачається, що ОСОБА_6 був виданий сертифіката на право на земельну частку (пай) НОМЕР_3, що зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів за № 1264 від 5 липня 1996 року, на право на земельну частку (пай) із земель Агрофірми ім. Грушевського на території Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області площею 3,32 умовних кадастрових гектарів. Вказаний сертифікат був втрачений.

Ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР № 1540-VІ від 18 липня 1963 року (з наступними змінами) визначалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

В судовому засіданні, дослідженими доказами по справі, встановлено, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6, як спадкоємець за заповітом (а.с. 27).

Як встановлено із змісту Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що видане 15 лютого 2001 року державним нотаріусом Демидівської районної державної нотаріальної контори Котюбіним І.Ф. за р. № 181, ОСОБА_3 успадкував після смерті ОСОБА_6 ? частку житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 (а.с. 27).

Згідно повідомлення приватного нотаріуса Демидівського районного нотаріального округу Рівненської області Мельник А.Б. № 02-31/601 від 23 жовтня 2017 року (а.с. 15), за заявою ОСОБА_3 заведено спадкову справу № 275/2000 щодо майна ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, а саме на право на земельну частку (пай) ОСОБА_6 відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

В силу вимог ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. 396 Цивільного кодексу України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Дослідженими доказами по справі встановлено, що позивач ОСОБА_3 у порядку та строки, передбачені ст.ст. 524, 549 Цивільного кодексу Української РСР № 1540-VІ від 18 липня 1963 року (з наступними змінами, що діяв на час виникнення правовідносин), прийняв спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_6 за життя отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) в Агрофірмі ім. Грушевського, площею 3,32 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться на території Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області. Однак, такий сертифікат втрачено, що унеможливлює видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Інших спадкоємців, які прийняли б спадщину після смерті ОСОБА_6, в тому числі тих, які мали б право на обов'язкову частку спадкового майна, не встановлено.

В ході розгляду справи відповідачем були визнанні позовні вимоги позивача (а.с. 26).

Відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що за відсутності сертифіката на право на земельну частку (пай) НОМЕР_3, що зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) під № 1264 від 5 липня 1996 року, позивач ОСОБА_3 позбавлений можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 на вказану земельну частку (пай), що і стало причиною його звернення до суду з позовною заявою.

При вирішенні спору суд застосовує до спірних правовідносин положення ст.ст. 524, 525, 534, 549 Цивільного кодексу Української РСР № 1540-VІ від 18 липня 1963 року (з наступними змінами), що діяв на час відкриття спадщини та її прийняття позивачем ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_6

У позовній заяві позивач ОСОБА_3 посилався на положення ст.ст. 1217, 1218, 1220, 1221, 1225 Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16 січня 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року. Однак, вказані правові норми не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки Цивільний кодекс України № 435-ІV від 16 січня 2003 року (набрав чинності з 1 січня 2004 року) застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року).

Враховуючи встановлені судом обставини справи, досліджені докази по справі та вказані правові норми, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача ОСОБА_3 та їх задоволення.

Відповідно до ст.ст. 524, 525, 534, 549 Цивільного кодексу Української РСР № 1540-VІ від 18 липня 1963 року (з наступними змінами), ст.ст. 258, 259, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву задовільнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (жителем АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1), право на земельну частку (пай) площею 3,32 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області, та належало ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РВ НОМЕР_3, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів за № 1264 від 5 липня 1996 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньодо Апеляційного суду Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.С. Феха.