Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2017 року м. Первомайськ

Справа :523/8480/16-ц

Номер провадження : 2/484/524/17

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Хемич О.Б.

за участю секретаря судового засідання Маслової В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору між батьками щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання дитини, усунення перешкод зустрічам і спілкуванню з дитиною,

вирішив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору між батьками щодо здійснення батьківських прав, усунення перешкод зустрічам і спілкуванню з дитиною, визначення способу участі матері у вихованні сина і спілкуванні з ним, а саме: щомісяця першої і четвертої суботи та неділі з 09:00 до 17:00 год. в м. Одесі; у період літніх канікул строком до 15 днів та у період зимових канікул строком до 5 днів з можливим перебуванням дитини за місцем проживання матері, у святкові дні та дні народження за попередньою домовленістю між батьками враховуючи побажання дитини, у шкільному закладі, в якому навчається дитина, у межах його території з урахуванням навчального процесу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 2004 до 2014 року вона з ОСОБА_2 (надалі - Відповідач) проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. У 2006 році у них народився син ОСОБА_3, а на початку 2014 року син ОСОБА_4. В жовтні 2014 року сторони припинили сімейні відносини, обидва сини залишилися проживати з позивачкою. Однак, з плином часу відповідач почав приділяти спілкуванню зі старшим сином більше часу, в результаті чого позивачка почала відчувати, що батько налаштовує сина проти неї, через що згодом між сторонами виник спір щодо місця проживання старшого сина. З цього приводу 14.05.2015 року ОСОБА_2, отримавши висновок органу опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації Одеської області про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_5 разом з батьком, забрав старшого сина на проживання до будинку своєї матері за адресою: вул. Автодорівська, 98/2 м. Первомайськ Миколаївської області, хоча сам проживає у м. Одесі, де здійснює підприємницьку діяльність. 12.10.2015 року між сторонами було укладено та посвідчено нотаріально договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини (надалі - Договір), п. 1.3 якого місцем проживання дитини батьки визначили місце проживання батька в м. Одесі. У разі зміни місця проживання дитини, батько зобовязується попереджувати матір письмово із вказанням точного місця проживання дитини не пізніше одного місяця з моменту зміни місця проживання. Однак, відповідач порушив умову договору і не забрав сина на постійне місце проживання до м. Одеси. Рішенням виконавчого комітету Первомайської міської ради № 124 від 11.03.2016 р. був встановлений порядок організації побачень позивачки з малолітнім сином ОСОБА_3. Однак, відповідач порушив виконання зазначеного рішення, чим створює перешкоди у спілкуванні позивачки з сином.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі, а відповідач заявив, що не визнає позовні вимоги, посилаючись те, що не чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, а позивачка навпаки не приходить на зустріч з сином, син не хоче спілкуватись з матірю.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області надав суду пояснення аналогічні тим, що викладені у висновку органу опіки та піклування щодо питання, яке вирішується судом.

Заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, представника органу опіки і піклування, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з 2004 до 2014 року проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. 17.08.2006 року у них народився син ОСОБА_3, свідоцтво про народження серія 1-ЖД № 058413 від 15.09.2006р. (а.с. 6). В жовтні 2014 року сторони припинили сімейні відносини, обидва сини залишилися проживати з позивачкою, довідка про склад сім'ї № 1071, видана Дачненською сільською радою Біляївського р-ну Одеської області 17.04.2015 р. (а.с. 12). 12.10.2015 року між сторонами було укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за №2029 (а.с.7), п. 1.3 якого місцем проживання дитини батьки визначили місце проживання батька в м. Одесі. У разі зміни місця проживання дитини, батько зобовязується попереджувати матір письмово із вказанням точного місця проживання дитини не пізніше одного місяця з моменту зміни місця проживання.

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання або місця перебування фізичної особи № 2121 від 22.04.2016 р. ОСОБА_2 01.04.2016 р. знято з реєстрації за місцем проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, (а.с. 13). З 21.10.2016 р. зареєстроване місце проживання відповідача: вул. Автодорівська, 98 м. Первомайськ Миколаївської області, довідка про реєстрацію місця проживання особи від 10.01.2017 р. № 41 (а.с. 47). В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що справді змінив місце свого проживання разом з сином з осені 2015 року, та проживають разом в ІНФОРМАЦІЯ_2. Таким чином, відповідач порушив умову договору змінив місце проживання дитини і не повідомив позивачці про зміну місця проживання дитини. Відповідно до п. 4.3 Договору визначено, що одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області від 11.03.2016 р. № 123 визначено тимчасове місце проживання малолітнього ОСОБА_5 з його батьком за адресою: вул. Автодорівська, 98/2 м. Первомайськ Миколаївської області. (а.с.88)

Відповідно до рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області від 13.10.2016р. № 510 визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 з його батьком за адресою: вул. Автодорівська, 98/2 м. Первомайськ Миколаївської області.(а.с.89)

Згідно з рішенням виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області № 124 від 11.03.2016р. встановлено порядок побачення ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_5, який проживає біля батька за адресою: вул. Автодорівська, 98/2 м. Первомайськ Миколаївської області, щомісяця, першої і четвертої суботи та неділі з 09.00 год. до 17.00 год в м. Одеса в присутності обох батьків, без сторонніх осіб (а.с. 8). Як випливає зі змісту рішення, воно було прийняте в результаті розгляду заяви ОСОБА_1 від 17.02.2016р. № П-473 про встановлення порядку побачення з малолітнім сином.

Згідно з заявою позивачки від 21.05.2016 р., ні 01.05.2016 р, ні 07.05.2016 р. побачення з сином не відбулося, оскільки відповідач відмовився привозити дитину до Одеси, пославшись на зайнятість (а.с. 9). У відповідь на заяву ОСОБА_7, спеціалістами органу опіки і піклування Первомайської міської ради Миколаївської області було проведено роз'яснювальну бесіду з відповідачем. В судовому засіданні відповідач пояснив, що кожного разу, коли привозив сина на зустріч з позивачкою до м. Одеси, а вона не приходила, він надсилав їй рекомендований лист з проханням дати пояснення щодо її неявки на зустріч. На підтвердження своїх доводів відповідач надав суду копії поштових конвертів, адресованих ОСОБА_1, проте з них не вбачається зміст листів.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що проживає з позивачкою по сусідству та у вільний час допомагає доглядати молодшого сина позивачки Марка. Також повідомила, що коли встановили час побачень, то почали виникати проблеми; коли позивачка дзвонила до відповідача, щоб уточнити деталі зустрічі, то телефон був відключений; мати сумує за сином.

ОСОБА_9, якому на момент участі у судового засіданні, виповнилося повних 10 років, повідомив, що хоче проживати з батьком, протягом останнього року їздив до Одеси 10-15 разів, однак мати не завжди приходила на побачення з ним, а якщо побачення і відбувалися, то тривали не більше години, бо мати влаштовувала сварки. За час проживання з матір'ю, остання била і обзивала його, окрім того хлопчик мусів доглядати молодшого брата. Хлопець не виявляє бажання спілкуватися з матір'ю. Суд зважено ставиться до такої позиції дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 3, 18 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Стаття 9 Конвенції прав дитини передбачає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди їх психічному і фізичному здоровю.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини. Стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоровя одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до положень ст. 12 ч. І Конвенції ООН, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами законодавства.

Згідно з положеннями ст. 171 Сімейного кодексу України думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя.

Відповідно до ст.ст. 141, 150, 151, 153, 159 Сімейного Кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми і методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Мати, батько, дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків. коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров'ю.

Таким чином, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. Окрім того, батьків законодавством зобов'язано вирішувати всі питання виховання дитини спільно.

Відповідно до ч.ч.4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, зокрема, обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Так, органом опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області надано Висновок про визначення участі матері, гр. ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 від 30.03.2017 р., яким рекомендовано залишити без змін порядок побачення ОСОБА_1 з малолітнім сином, визначений рішенням виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області від 11.03.2016р. №124. При цьому було враховано думку сина сторін ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який звик до такого режиму проживання і почувається комфортно (а.с. 99 - 101)

Згідно з приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу

Із зібраних доказів вбачається, що між сторонами існує спір, який говорить про те, що існують перешкоди у спілкуванні матері з малолітнім сином ОСОБА_5, оскільки договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 12.10.2015р. не виконується. Крім того, підтвердженням існування перешкод у спілкуванні позивачки з сином є зазначене вище рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області №124 від 11.03.2016р., яким встановлено порядок побачення ОСОБА_1 з малолітнім сином і яке було прийняте на підставі звернення ОСОБА_1, заява позивачки від 21.05.2016 р., лист Біляївського ВП ГУНП в Одеській області від 23.12.2016 р. № 43/12732 (а.с.102).

На підставі викладеного, з урахуванням думки дитини, яка досягла на день ухвалення рішення 10-річного віку, з урахуванням інтересів дитини та висновку Органу опіки та піклування суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, про розірвання договору між батьками щодо здійснення батьківських прав, підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 651 ЦК України, ст. 159 СК України ст. ст. 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково;

зобовязати ОСОБА_2 не перешкоджати зустрічам і спілкуванню матері ОСОБА_1 з її малолітнім сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3;

визначити наступний спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні із сином ОСОБА_5, 17.08.2006 р. н. та у його вихованні: щомісяця першої і четвертої суботи та неділі з 09.00 год. до 17.00 год. в м. Одесі в присутності обох батьків, без сторонніх осіб;

договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, укладений 12.10.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстровий № 2029 розірвати;

в решті позовних вимог відмовити;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору, в сумі 1653, 80 (одна тисяча шістсот п'ятдесят три грн. 80 коп. ) грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Хемич О.Б.