Справа № 444/2262/17
Провадження № 2-о/444/59/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.,

секретар судового засідання Мамедова Г.І..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жовква цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України протягом останніх 7 років у період з 2010 року по 2017 рік включно . Свої вимоги мотивує тим, встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України необхідне для можливості акредитації та призначення його почесною консульською посадовою особою .

Зазначає , що ним було надіслано запит на адресу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області. У даному запиті він просив підтвердити факт його постійного проживання в Україні протягом останніх п'яти років.У відповідь на зазначений запит Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області повідомило своїм листом від 04.09.2017 року № 03-01/18554 його про те, що за наявними обліками ГУДМС у Львівській області він, ОСОБА_1, був зареєстрований на території Львівської області за посвідками на тимчасове проживання: НОМЕР_2 від 30.07.2013 року терміном дії до 04.06.2014 року, НОМЕР_3 від 25.07.2014 року терміном дії до 04.06.2015 року. На даний час факт його проживання в Україні підтверджується отриманою посвідкою на постійне приживання НОМЕР_4 від 06.03.2015 року. Його повідомлено, що протягом останніх п'яти років він безперервно перебував в Україні на законних підставах.

Відтак, Заявник, ОСОБА_1, має труднощі у встановлені факту простійного проживання на території України ним протягом останніх 7 (семи) років. Зокрема до повноважень Державної міграційної служби України не входить встановлення факту, що має юридичне значення.Атому заявник звернувся до суду із даною заявою для встановлення факту свого постійного проживання на території України , протягом останніх 7 років у період з 2010 року по 2017 рік включно.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, причини неявки суду не відомі.

Представник заявника подав письмову заяву, якою свою заяву підтримав та просив суд справу розглядати за його відсутності та на підставі поданих до суду доказів. Просив суд заяву задоволити .

Представник заінтересованої особи в судове засідання не прибув, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином . Однак представником заінтерисованої особи подано клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника . Проти заявленої заяви про встановлення юридичного факту не заперечує.

А тому , суд оглянувши письмові заяви сторін по справі приходить до висновку , що справу слід розглянути за відсутності сторін по справі та на підставі поданих до суду доказів.

Оскільки сторони в судове засідання не з"явились, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно п. 5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За змістом ст.256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або порушення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року передбачено, що перелік фактів, які встановлюються судом не є вичерпними. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України»і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Наведений у ст. 273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Так, судом встановлено, 20 вересня 2008 року ОСОБА_1 було видано посвідку на тимчасове проживання НОМЕР_2 строком дії до 14 грудня 2009 року.

30 липня 2013 року ОСОБА_1 було видано посвідку на тимчасове проживання НОМЕР_2 строком дії до 04 червня 2014 року, Личаківським РВ у м.Львові ГУДМС у Львівській області у наведеній посвідці було зареєстровано місце проживання за адресою АДРЕСА_1.

25 липня 2014 року ОСОБА_1 було видано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_3 строком дії до 04 червня 2015 року, Личаківським РВ у м.Львові ГУДМС у Львівській області у наведеній посвідці було зареєстровано місце проживання за адресою АДРЕСА_1

06 березня 2015 року ОСОБА_1 було видано посвідку на постійне проживання № НОМЕР_4, Личаківським РВ у м.Львові ГУДМС у Львівській області у наведеній посвідці було зареєстровано місце проживання за адресою АДРЕСА_1

26.09.2017 року Виконавчим комітетом Сопошинської сільської ради Жовківського районуЛьвівської області було зареєстровано місце проживання ОСОБА_1 в АДРЕСА_2

Управління громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб ГУ МВС України у Львівській області видало ОСОБА_1 довідку від 02.08.2012 року №491 про те, що він дійсно перебував на обліку УГІРФО ГУ МВС України у Львівській області в періоди з 15.07.2004 року до 12.06.2005 року, з 02.08.2005 року до 09.06.2006 року, з 07.01.2008 року до 16.07.2008 року, з 17.07.2008 року до 14.12.2008 року, з 15.12.2008 року до 14.06.2009 року, з 04.02.2011 року до 04.05.2011 року.

Відповідно до п.17 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Відтак, посвідка на постійне проживання є документом, який підтверджує саме право на на постійне проживання в Україні, а не факт такого проживання.

Відповідно до приписів Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та «Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання», який затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України №681, Державна міграційна служба України видає посвідки на постійне проживання та тимчасове проживання, які слугують саме правовою підставою для проживання іноземців чи осіб без громадянства на території України.

При цьому, законом не передбачено механізму видачі та форми документу, який підтверджує факт постійного проживання особи, а тому органи Державної міграційної служби України позбавлені можливості видати ОСОБА_1 документ, який підтверджує факт постійного проживання ним на території України протягом останніх семи років у період з 18.06.2010 року по сьогодні.

Відповідно до приписів cт.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Пунктом 7 ч.1 cт.1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

При цьому, як передбачено п.п.17, 18 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на на постійне проживання в Україні. Посвідка на тимчасове проживання - документ , що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Отже, посвідка (на тимчасове/постійне проживання) є документом, який слугує правовою підставою для проживання на території України, проте, не документом, який однозначно підтверджує факт проживання в Україні.

Як вбачається із довідки Управління громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУ МВС України у Львівській області видану ОСОБА_1 від 02.08.2012 року №491 про те, що він дійсно перебував на обліку УГІРФО ГУ МВС України у Львівській області в періоди з 15.07.2004 року до 12.06.2005 року, з 02.08.2005 року до 09.06.2006 року, з 07.01.2008 року до 16.07.2008 року, з 17.07.2008 року до 14.12.2008 року, з 15.12.2008 року до 14.06.2009 року, з 04.02.2011 року до 04.05.2011 року.

Згідно приписів преамбули Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», цей Закон визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Відтак, станом до 06 березня 2015 року, в ОСОБА_1 був правовий статус іноземця, який тимчасово проживає на території України, проте, це не виключає факту постійного проживання на території України.

Як вбачається із матеріалів даної справи, 06 березня 2015 року ОСОБА_1 одержав посвідку на постійне проживання.

Наявність попереднього правового статусу та заміна його наступним пов'язана з одержанням ОСОБА_1, на заміну посвідки на тимчасове проживання, посвідки на постійне проживання, як правової підстави постійного проживання.

Відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія НОМЕР_5 ОСОБА_1 з 23.01.2008 року зареєстрований фізичною особою-підприємцем відповідно до українського законодавства.

Частиною 1 ст.29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Згідно ст.1 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України.

Аналізуючи ст.1 Закону України «Про громадянство України» можна ототожнити термін «безперервне» (без перерв) з терміном «постійне».

Відтак постійним місцем проживанням особи в Україні має вважатися місце проживання на території України не менше одного року, якщо разовий виїзд особи за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік -180 днів.

Згідно листа наданого заявнику ОСОБА_1 від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 19.06.2015 року №64/М-2162 інформацією щодо перетину ним держаного кордону України у період з 18.06.2010 року по 08.06.2015 року вбачається, що в цей період часу ОСОБА_1 неодноразово перетинав державний кордон України та свідчить про тривалість перебування його в межах України, зокрема в 2010 році він перебував на території України 156 дні, в 2011 році-295 дні, в 2012 році- 326 дні, в 2013 році-311 дні, в 2014 році- 332 дні.

З наведеної вище інформації вбачається, що з 2010 року по 2015 рік ОСОБА_1 перебував у кожному році за межами України не більше 60 днів.

Згідно відповіді від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 30.03.2017 року №64/М-3372 вбачається, що з травня 2015 року по 23.03.2017 року заявник ОСОБА_1 перебував у кожному році за межами України не більше 60 днів.

На підставі вищенаведеного, взявши до уваги те, що в судовому засіданні доведено факт проживання заявника ОСОБА_1 на території України протягом останніх 7 років у період з 2010 року по 2017 рік включно, оскільки це доведено доказами, які наявні в матеріалах справи, суд приходить до переконливого висновку про підставність заявлених вимог.

Керуючись ст. ст.10,11,208-209,212-215,234,235,256-259,294 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

Заяву задоволити .

Встановити факт постійного проживання на території України ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого в АДРЕСА_2, індивідуальний податковий номер : НОМЕР_1) протягом останніх 7 років у період з 2010 року по 2017 рік включно .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через Жовківський районний суд Львівської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Зеліско Р. Й.