РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого судді - Перекупки І.Г.

при секретарі Сидорець К.Г.

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Богунського районного суду м. Житомира справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей Житомирської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, в якому просить суд встановити факт проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір'ю ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 починаючи з 06 липня 2004 року по теперішній час. Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач подала письмову заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд позов задовольнити. Відповідач надіслав на адресу суду заяву, згідно якої просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник служби у справах дітей в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 08 червня 2002 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2. Від шлюбу народилася неповнолітня дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2007 року подружжя проживає окремо один від одного, вихованням і утриманням дитини позивачка займається самостійно. Після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами існувала усна домовленість, що вона разом із дитиною буде постійно проживати у АДРЕСА_1 та без дозволу відповідача своє місце проживання та місце проживання дитини змінювати не буде. Однак, протягом останнього часу відповідач без будь-якого попередження та її згоди забирає дитину та не повертає її додому, що змусило її звернутися до суду з позовом про визначення місяця проживання дитини.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом, 08 червня 2002 року між мною та відповідачем, ОСОБА_2, був укладений шлюб, зареєстрований міським відділом реєстрації актів громадянського стану Житомирського обласного управління юстиції, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 610. Від даного шлюбу народилася неповнолітня дитина ОСОБА_3, народження ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

06 липня 2004 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири була придбана квартира АДРЕСА_1, що у місті Житомирі. З моменту придбання квартири подружжя разом із неповнолітньою дитиною проживали в даній квартирі, а ОСОБА_1 разом із неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 проживають в даній квартирі і станом на сьогоднішній день. З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня дитина - ОСОБА_3, зареєстрована в АДРЕСА_1 з 02 березня 2005 року, що підтверджується довідкою КП «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №14», іншого місця проживання, окрім даної квартири не має. Факт проживання неповнолітньої дитини в квартирі АДРЕСА_1 підтверджується також довідками комунальних служб та відповідною довідкою з дитячої поліклініки.

Частиною 1 ст. 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до принципу 7 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність покладена перш за все на батьків.

Відповідно до принципу 6 цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім,ю роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 21, 24, 110, 112, 115, 141, 180, 182, 183 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 58, 88, 174, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей Житомирської міської ради про визначення місця проживання дитини, задовольнити.

Встановити факт проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір'ю ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 починаючи з 06 липня 2004 року по теперішній час.

Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, як подається до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі і не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка