Справа № 2/331/563/2017 ЄУН 331/1255/17
УХВАЛА

24 травня 2017 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі :

головуючого судді Скользнєвої Н.Г.,

при секретарі Постарнак М.М.,

за участю представників :

заявника ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Запоріжжя заяву третьої особи публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 Аваль» про скасування заходів забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ

16.02.2017 р. Запорізьке комунальне підприємство міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» (далі ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про зобовязання виконати обовязок в натурі шляхом виконання будівельно - монтажних робіт з переносу двох опор контактної мережі у звязку з проведеним будівництвом надбудови магазинів промислових товарів над підземним переходом на пл. Фестивальній в м. Запоріжжі з двох сторін відповідно до розробленої підприємством проектної документації та за авторським та технічним наглядом ЗКПМЕ « Запоріжелектротранс» у строк протягом року з дня набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2017 р. провадження по справі відкрито.

15.05.2017 р. представник позивача звернувся до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив суд в рамках зазначеної цивільної справи забезпечити позов шляхом заборони Вознесенівському відділу виконавчої служби міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області та іншим особам вчинення дій щодо опечатування, вилучення у боржника, передачі на зберігання іншим особам та подальшої реалізації арештованого майна - будівлі магазину літ. А на пр. Соборному, 166а у м. Запоріжжі, що належить відповідачу ОСОБА_4.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.05.2017 року заява про забезпечення позову задоволена.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2017 року до участі у цій справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору публічне акціонерне товариство « РайффайзенБанкАваль» ( далі ПАТ « РайффайзенБанкАваль»).

19 травня 2017 року від ПАТ « РайффайзенБанк» до суду надійшла заява про скасування заходів забезпечення позову.

Третьою особою ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» подана заява про скасування заходів, в якій банківська установа просить суд скасувати заходи забезпечення, передбачені ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2017 року.

В обґрунтування заявленої вимоги зазначило , що суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку з застосуванням заходів забезпечення.

Так, 22.07.2016 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя у справі № 335/3616/15-ц ухвалене рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: будівлю магазину літ. А за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 166-А шляхом проведення прилюдних торгів у виконавчому провадженні.

07.02.2017 року Вознесенівським відділом виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області відкрите відповідне виконавче провадження.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.05.2017 року заборонено реалізацію Предмета іпотеки в рамках виконавчого провадження за рішенням суду, що набрало законної сили.

Також в заяві зазначається, що позивачем не надано підтвердження про наявність на дату подання заяви опори контактної мережі в середині будівлі, не підтверджено обовязковості проведення переносу опор, не підтверджено право власності, виникнення дійсного спору, наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду та не підтверджено напругу контактної мережі.

В суді представник заявника вимогу, викладену в заяві, підтримав та просив її задовольнити з підстав, викладених по тексту заяви про скасування заходів забезпечення позову.

Представник позивача в суді проти вимоги, викладеної в заяві, заперечує, вважаючи, ухвалу про забезпечення позову законною, обґрунтованою. Вважає, що вжиті судом заходи забезпечення позову в даній справі є запобіжним заходом проти порушення прав та законних інтересів позивача по справі. У випадку скасування вжитих судом заходів забезпечення позову, органи виконавчої служби матимуть право на проведення прилюдних торгів продаж спірного майна, що в подальшому призведе до реєстрації права власності на спірне майно за переможцем торгів, перехід права власності разом з будівлею на невід»ємний об»єкт (опору), який не може бути в силу приписів закону відчужений, а у разі задоволення позовних вимог позивача, останній буде вимушений звертатися до суду за захистом своїх прав з позовом про витребування майна із володіння переможця торгів, який в силу приписів ст. 388 ЦК України буде добросовісним набувачем.

Зазначені вище обставини дають підстави припускати, що скасування вжитих судом заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду по цій справі.

Суд, вислухавши доводи представників заявника, позивача, перевіривши позиції учасників процесу матеріалами справи та наданими суду доказами, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обовязковий елемент конкретного субєктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою субєктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності / відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обовязковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання удового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини в основоположних свобод від 04.11.1950 року №ETS №005(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснюють свої офіційні повноваження.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі у справі «Дорни проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обовязковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обовязок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, які здійснюється, зокрема, і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того,Конституційний Суд України п.9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому,що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач Запорізьке комунальне підприємство міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» є субєктом комунальної власності, засноване на власності територіальної громади. Все майно підприємства є комунальною власністю та закріплене за цим підприємство на праві господарського відання.

Відповідно до ст. 136 ГК України, право господарського відання є речовим правом субєкта підприємницької діяльності, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником, з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Субєкт підприємницької діяльності, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Таким чином, опори контактної мережі, що знаходяться на балансі комунального підприємства є власністю територіальної громади, закріплене за цим підприємством на праві господарського відання, а отже позивач має право на захист своїх майнових прав.

Наявність опор контактної мережі на момент будівництва підтверджується проектною документацію, відповідно до якої опори знаходилися в зоні будівництва та потребували перенесення. Наявність опор контактної мережі на час звернення позивача до суду не заперечується сторонами, підтверджується вимогою позивача, письмовою відповіддю відповідача та фотографічними знімками.

Обовязковість виконання вимоги з перенесення опор контактної мережі за межі будівлі була встановлена проектною документацією. Свій обовязок відповідач не виконав, а отже, у Позивача є всі підстави вимагати виконання таких дій від Відповідача. Окрім того, така вимога є обґрунтованою з точки зору вимог розділу 2.7.3 Правил експлуатації трамваю та тролейбуса, затв. наказом Держитлокомунгоспу України від 10.12.96 № 103 «Контактні мережі трамвая т тролейбуса» в частині вимог щодо утримання, технічного обслуговування і ремонту контактних мереж, СОУ 60.2 - 33886519 - 0003:2006 «Контактна мережа трамвайних та тролейбусних ліній. Система технічного обслуговування та ремонту».

Незабезпечення виконання регламентних технічних вимог спеціальних нормативно-правових актів може призвести до вкрай негативних наслідків, що можуть загрожувати життю та здоровю людей, так як контактна мережа, що закріплена на цій опорі має напругу 600В, що підтверджується однолінійною схемою та керівництвом з експлуатації тролейбусу за основними технічними характеристиками електрообладнання.

Таким чином, судом при винесенні ухвали про забезпеченні позову враховано, що дійсно предметом спору є відповідне нерухоме майно, на яке позивач має речове право та яке у випадку реалізації з торгів будівлі магазину літ. А у м. Запоріжжі по пр. Соборному, 16-А буде реалізоване разом з цією будівлею, так як ці два нерухомих обєкта невід'ємно пов'язані з землею, на якій вони знаходяться та переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення, існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки спірне нерухоме майно може бути реалізоване з публічних торгів.

Також судом враховано, що опори контактної мережі підприємства «Запоріжелектротранс» належить до обєктів права комунальної власності та відповідно до ст. 3 Закону Про приватизацію державного майна відчуження майна, що перебуває в комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону та інших законів з питань приватизації. Тобто дія зазначеного Закону розповсюджується також на обєкти права комунальної власності.

Правове регулювання приватизації обєктів комунальної власності здійснює Закон Про приватизацію державного майна, статтею п»ятою якого встановлює, що обєкти, які мають загально державне значення, приватизації не підлягають. Зокрема, до них належать обєкти, які забезпечують життєдіяльність держави в цілому - міський електротранспорт (п. г) ч.2 ст. 5).

Відповідно до ст. 1 Закону ЦК України «Про міський електричний транспорт», міський електричний транспорт - складова частина єдиної транспортної системи, призначена для перевезення громадян трамваями, тролейбусами, поїздами метрополітену на маршрутах (лініях) відповідно до вимог життєзабезпечення населених пунктів; об'єкти міського електричного транспорту - рухомий склад, контактні мережі, тягові підстанції, колії трамвайні та метрополітену, а також споруди, призначені для забезпечення надання транспортних послуг;

Таким чином, опори контактної мережі, які призначені для забезпечення надання транспортних послуг, є обєктами міського електротранспорту, діяльність якого повязана з наданням послуг населенню з перевезення пасажирів, тобто належать до обєктів, що не підлягають приватизації, а отже, не можуть бути передані в іпотеку та відчужені.

З урахуванням викладених вимог законодавства, обсягу позовних вимог та наведених підстав, суд з метою охорони наявного у позивача законного інтересу на дотримання його прав та ефективного захисту від можливої передачі майна, застосував зазначені в ухвалі від 16.05.2017 року заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову у вищезазначений судом спосіб відповідає критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, запобігання порушенню у звязку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів учасників процесу та відповідають інституту забезпечення позову в цивільному процесі.

Відповідно до розяснень, викладених в п.10 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства пр. розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким забезпечується позов, яким закінчується розгляд справи по суті.

Суд зазначає, що прилюдні торги, аукціони є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який в ході торгів запропонував найвищу ціну.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вжиті судом заходи забезпечення позову в даній справі є запобіжним заходом проти порушення прав та законних інтересів позивача, оскільки у випадку скасування вжитих судом заходів забезпечення позову, органи виконавчої служби матимуть право на проведення прилюдних торгів - продаж спірного майна, що в подальшому призведе до реєстрації права власності на спірне майно за переможцем торгів, перехід права власності разом з будівлею на невідємний обєкт (опору), який не може бути в силу приписів закону відчужений, а у разі задоволення позовних вимог позивача, останній буде вимушений звертатися до суду за захистом своїх прав з позовом про витребування майна із володіння переможця торгів, який в силу приписів статті 388 ЦК України буде добросовісним набувачем.

Зазначені вище обставини дають підстави припускати, що скасування вжитих судом заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду по цій справі.

Враховуючи викладене та обставини, що зумовили заборону опечатування, передачу на зберігання арештованого майна іншій особі та подальшу реалізацію з торгів спірного майна з метою виконання можливого рішення у цій цивільній справі, не відпали та не змінились, суд приходить до висновку, що підстави для скасування вжитих судом заходів забезпечення позову відсутні, а отже в задоволенні заяви ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 151-154 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» про скасування заходів забезпечення позву по цивільній справі за позовом Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» до ОСОБА_4 тертя особа Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль» про зобовязання виконати обовязок в натурі відмовити.

Відповідно до ч.2 ст. 294 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Н.Г. Скользнєва

24.05.2017