Головуючий у 1 інстанції Марченко Л.М. Категорія 27 Доповідач Санікова О.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Будулуци М.С., Канурної О.Д.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів, стягнення суми банківського вкладу та штрафних санкцій

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 серпня 2017 року,-

в с т а н о в и в :

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 29 серпня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів, стягнення суми банківського вкладу та штрафних санкцій відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права і, зокрема на те, що суд першої інстанції не врахував, що правовідношення між ним та відповідачем виникли до введення у банку тимчасової адміністрації; ухвалене рішення Краматорського міського суду від 23.09.2015 року у цивільній справі за його позовом до ПАТ «Дельта банк» про стягнення 5258,58 доларів США набрало законної сили та відповідно до ст. 125 Конституції України підлягає обов'язковому виконанню; суд не звернув уваги та не надав ніякої правової оцінки тому, що між ним та відповідачем відсутні спірні правовідношення, єдиною вимогою є лише зобов'язання відповідача виконати судове рішення; апелянт вважає, що судом першої інстанції було незаконно застосовано норми спеціального Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки його правовідношення не підпадають під норми п.1 ч.6 ст. 36 зазначеного Закону, оскільки дія депозитних договорів закінчилася до введення тимчасової адміністрації та належні йому кошти знаходились на банківському рахунку відповідача; судом також не враховано, що виконавчий лист про стягнення належних йому коштів з ПАТ «Дельта банк» державною виконавчою службою було направлено до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; апелянт також вважає, що спірні відносини між ним та відповідачем виникли на підставі цивільно-правових відносин і саме на Фонд покладено обов'язок відшкодувати завдані збитки; правова позиція ВС України (рішення №6-2309/16) свідчить про те, що відповідач нав'язує суду думку, що на його правовідносини поширюється ст. 45, ст. 49, ст. 52 спеціального Закону, оскільки він не є вкладником банку, він не звертався з кредиторськими вимогами до Фонду, оскільки впевнений у тому, що судове рішення підлягає обов'язковому виконанню у відповідності до ст. 125 Конституції України; крім того Уповноважена особа Фонду вийшла за межі своїх повноважень, передбачених ст. 19 Конституції України, що знайшло своє підтвердження в запереченнях Фонду, а саме, що уповноважена особа Фонду не склала та не надала до Фонду додатковий список вкладників, що мають право на компенсацію за рахунок активів Фонду; але суд не дав оцінки зазначеним фактам та взагалі проігнорував його позовні вимоги; доводи суду про те, що рішення суду повинно виконуватися саме через виконавчу службу, взагалі не відповідають діючому законодавству та порушують його законні права, передбачені Конституцією України та ст. 321 ЦК України.

У судове засідання апеляційного суду сторони не з'явились; про час і місце розгляду справи сторони повідомлені повістками та телефонограмами, які зареєстровані у журналі телефонограм за №№ 4304 та 4305 від 21 вересня 2017 року.

Від ОСОБА_1 28.07.2017 року надійшли доповнення до апеляційної скарги, на що апеляційний суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст. 300 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження; оскільки доповнення надійшли поза межами строку на апеляційне оскарження, вони до уваги не беруться. Разом з тим, в доповненнях позивач просить розглянути справу у його відсутності.

За таких обставин апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, що не суперечить положенням ч.2 ст. 305 ЦПК України, відповідно до якої неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та АТ «Дельта банк» були укладені договори банківських вкладів, а саме договір №9589 від 16.07.2014 року в сумі 3000 доларів США строком до 30.07.2014 року; договір №8011 від 15.08.2014 року в сумі 5624 доларів США строком до 14.09.2014 року; договір №9580 від 16.07.2014 року в сумі 2285 євро строком до 14.10.2014 року; договір №006-04505-151013 від 15.07.2013 року в сумі 5000 доларів США строком до 20.10.2014 року.

Постановою Правління НБУ від 30.10.2014 року №692/БТ ПАТ «Дельта банк» віднесено до категорії проблемних та запроваджено низку обмежень, зокрема заборонено проведення будь-яких операцій за чинними договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, зокрема перерахування грошових коштів з рахунку фізичної особи на рахунок іншої фізичної особи у цьому ж банку.

На підставі постанови Правління НБУ від 02.03.2015 року №150 ПАТ «Дельта банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 02.03.2015 року №51 про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта банк».

Відповідно до постанови Правління НБУ від 02.10.2015 року №664 вирішено вікликати банківську ліцензію та розпочати процедуру ліквідації ПАТ «Дельта банк».

Інформація щодо початку процедури ліквідації ПАТ «Дельта банк» була розміщена в газеті «Голос України» №187(6191) від 08.10.2015 року.

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 був включений до загального Реєстру вкладників ПАТ «Дельта банк» та отримав відповідно до ст.ст.26, 27 Закону гарантовану суму за вкладами в розмірі 200 000 грн.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для стягнення суми депозиту з Фонду гарантування вкладів.

Такі висновки суду є правильними.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 09.06.2015 року з АТ «Дельта банк» стягнуто грошові кошти по несплаченим договорам банківських вкладів від 15.07.2013 року, 16.07.2014 року, 16.07.2014 року, 15.08.2014 року. По закінченню договорів вклади перераховані за договором банківського рахунку №008-04514-120412 на поточний рахунок НОМЕР_1 в сумі 11049 доларів США, по договору банківського рахунку №009-04514-200912 на поточний рахунок НОМЕР_2 в сумі та 2360,87 Євро. З липня 2015 року виконавчий лист про стягнення зазначених сум знаходився на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві.

У зв'язку із скасуванням зазначеного заочного рішення за скаргою АТ «Дельта банк» Краматорським міським судом 23 жовтня 2015 року ухвалено інше заочне рішення, яким стягнуто з АТ «Дельта банк» іншу суму вкладу, а саме 5258,58 доларів США, оскільки ним була отримана гарантована сума вкладу, у зв'язку з чим ним був направлений лист державному виконавцю з вимогою повернути виконавчий лист. Проте на його лист відповіді з Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції в м. Києві не надійшло.

У подальшому на його скаргу 21 березня 2016 року ним отриманий лист, в якому державним виконавцем повідомлялось, що виконавчий лист після закриття виконавчого провадження відправлений до Фонду гарантування вкладів. Проте Фонд рішення суду не виконує.

Крім того, в позовній заяві ОСОБА_1 посилався на те, що в квітні, травні, грудні 2016 року він звертався до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів з вимогою виконати рішення суду; у січні 2017 року ним отримана відповідь з АТ «Дельта банк». В позовній заяві ОСОБА_1 посилається також на те, що 05.08.2015 року на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розміщена об'ява тимчасової адміністрації АТ «Дельта банк», що здійснюються виплати за договорами банківського рахунку, строк дії якого закінчився до 30.04.2015 року, отже, відповідач сформував списки вкладників і почав виплати. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів вийшов за рамки своїх повноважень, встановлених ч.2 ст. 19 Конституції України; не виконав рішення виконавчої дирекції Фонду №14 від 09.08.2012 року; не виконав вимоги спеціального Закону України №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» п.1 ч.6 ст. 36, на пріоритетності якого наполягає відповідач і норми якого ним не виконуються по поверненню вкладів, строк яких закінчений і які знаходяться на банківському рахунку.

Просив згідно рішення Краматорського міського суду від 23.10.2015 року стягнути з Фонду гарантування вкладів його невиплачені вклади за договором банківського вкладу №008-04514-120412 з поточного рахунку НОМЕР_1 в сумі 5258,58 доларів США та штрафні санкції у вигляді 3% річних за прострочення виплати вкладу в розмірі 292,17 доларів США.

Отже, ОСОБА_1 просив стягнути з Фонду гарантування вкладів суму невиплаченого вкладу, стягнутого рішенням суду з АТ «Дельта банк».

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з інформації відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві з 14 липня 2015 року на примусовому виконанні відділу знаходився виконавчий лист №234/10277/14-ц від 22.06.2015 року, виданий Краматорським міським судом Донецької області про стягнення з ПАТ «Дельта банк» на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 11049 доларів США та 2360,87Євро. Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 07.12.2015 року виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа було закінчено на підставі п.3 ч.1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» з наступним мотивуванням: Національний банк України 02.10.2015 року за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ухвалив рішення №664 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта банк». Згідно інформації відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 24.02.2016 року виконавчий лист скеровано до уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Отже, не дивлячись на те, що заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 09.06.2015 року скасовано і 23.10.2015 року Краматорським міським судом Донецької області ухвалено нове заочне рішення, яким з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 стягнута сума неповернутого банківського вкладу, а саме 5258,58 доларів США (з урахуванням виплати гарантованої суми вкладу), виконавчий лист на виконання рішення суду від 09.06.2015 року ні стягувачу, ні до суду першої інстанції не повернутий, а направлений для подальшого виконання до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Тобто, правовідносини між сторонами по даній справі виникли з приводу виконання судових рішень, а такі правовідносини врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судових рішень, тому несплачена позивачеві сума неповернутого банківського вкладу, яка підлягає стягненню на його користь за рішенням суду, не може вважатися збитками, які зобов'язаний відшкодовувати Фонд, що є доводом апеляційної скарги, а є сумою, яка підлягає виплаті позивачеві в порядку виконання рішень суду.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 13 вересня 2017 року у справі №6-1388 цс17.

Суд першої інстанції правильно вважав, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є правонаступником за зобов'язаннями неплатоспроможного банку. Порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами встановлюється спеціальним законом, яким є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року №14.

Відповідно до ч.1 ст. 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Проте позивачем по даній справі не заявлялись позовні вимоги про стягнення грошових коштів з його несплачених вкладів з підстав незаконності рішення Фонду або його уповноваженої особи.

Виходячи з викладеного апеляційний суд вважає, що висновок суду про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 про захист його прав шляхом стягнення грошових коштів з його несплачених вкладів згідно рішення суду, яким грошові кошти стягнуті з ПАТ «Дельта банк», саме з Фонду гарантування вкладів є правильним.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, оскільки ніяких нових обставин, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та давали б підстави для проведення апеляційним судом переоцінки, зробленої судом першої інстанції, в апеляційному суді не наведено та нових доказів не надано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що судом незаконно застосовано норми спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Проте ця обставина не є підставою для скасування рішення суду, оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що Фонд не є правонаступником за зобов'язаннями неплатоспроможного банку, в тому числі за зобов'язаннями, задоволеними рішеннями суду.

Разом з тим, в апеляційній скарзі зазначено, що рішенням виконавчої дирекції Фонду №14 його не було зараховано до додаткового списку у відповідності до ст. 26, ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», отже Фонд не виконав п.8 ч.2 ст. 4, ч.3 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що є взаємовиключним попередньому доводу апеляційної скарги.

Проте зазначені апелянтом норми Закону (п.8 ч.2 ст. 4, ч.3 ст. 26) та Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затверджене рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року №14 не передбачають зарахування будь-кого із вкладників банку до додаткових списків і взагалі складання таких списків; не передбачають зазначені норми Закону також зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виплати грошових коштів з несплачених вкладів (крім граничного розміру відшкодування коштів за вкладами), стягнутих за рішеннями суду безпосередньо з банку.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХ В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 29 серпня 2017року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до касаційного суду протягом двадцяти днів після набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Судді: