РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі Головуючого судді Чішман Л.М.,

при секретарі Савіній Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання окремих пунктів кредитно- заставного договору недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «КБ «ПриватБанк» звертався до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитно-заставним договором № ZRZ0AE000051696 від 28.02.2008 року, ОСОБА_1 звернувся з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання окремих пунктів кредитно- заставного договору недійсними.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 26.11.2015 року зустрічний позов залишено без розгляду.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 26.11.2015 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ZRZ0AE000051696 від 28.02.2008 р., яка станом на 04.11.2014 р. становила 49 562 грн. 60 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 32 348,26 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобовязань - 5000 грн., штрафи за несвоєчасність виконання зобовязань у загальній сумі 12 213,64 грн. та судовий збір.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 09.02.2016 року рішення Богунського районного суду м.Житомира від 26.11.2015 року змінено та збільшенно розмір стягнення пені з 5000,00 грн. до 32500,00 грн. , загального розміру стягнення заборгованості з 49 562,60 грн. до 64 848,26 грн., судові витрати з 495,62 грн. до 648,48 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 29.03.2016 року скасовано ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 26.11.2015 року про залишення без розгляду зустрічного позову та справу повернуто для продовження розгляду.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ «ПриватБанк» про визнання окремих пунктів кредитно-заставного договору недійсними.

Свої вимоги мотивує тим, що 28.02.2008 р. між позивачем та відповідачем укладено кредитно-заставний договір № ZRZ0AE000051696 для придбання транспортного засобу, за яким банк зобовязався надати кредит у розмірі 73675,63 гривень за умови сплати 15,48 % річних та з кінцевим терміном повернення 27.02.2012 року.

Позивач вважає пункти 14.2, 14.3, 14.10, 14.11 кредитно-заставного договору № ZRZ0AE000051696 від 28.02.2008 року є такими, що порушують його право споживача, та просить визнати їх недійсними посилаючись на те, що вказані умови договору про встановлення відповідальності за порушення строків сплати винагород, процентів, повернення основної суми кредиту у вигляді пені в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу за кожен день просрочки є непропорційно великим, що створює істотний дисбаланс договірних прав та обов"язків на шкоду позивача. Крім того, визначення збільшеного строку позовної давності щодо вимог які може пред"явити банк до позичальника встановлено строком у 5 років, проте до вимог, які може пред"явити позичальник строк позовної давності визначений законом не змінено.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з підстав, викладених у позові та просили задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача за його участі у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх необґрунтованість. Крім того, просив застосувати строки позовної давності до даних правовідносин.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28.02.2008 р. між позивачем та відповідачем укладено кредитно-заставний договір під № ZRZ0AE000051696 для придбання транспортного засобу, за яким банк зобовязався надати кредит у розмірі 73675,63 грн. умов сплати 15,48 % річних та з кінцевим терміном повернення 27.02.2012 року.

Згідно з п. 14.2 Договору, у випадку порушення Позичальником зобовязань, передбачених статтями 6.2.2 та 6.2.3 Договору, щодо сплати винагород та процентів, Позичальник сплачує пеню в розмірі 0, 15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 (однієї) гривні за кожен день прострочки.

Відповідно до п. 14.3 Договору, у випадку порушення Позичальником зобовязання щодо повернення основної суми Кредиту, передбаченого статтею 6.2.1 Договору, Позичальник сплачує пеню в розмірі 0, 15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 (однієї) гривні за кожен день прострочки. При цьому проценти за користування кредитом на суму такого простроченого платежу додатково до вищевказаної пені не нараховується.

За п. 14.10 Договору, нарахування неустойки за цим Договором здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобовязання повинно було бути виконане відповідною стороною. Сплата неустойки здійснюється в гривнях. У випадку, якщо Кредит видається в іноземній валюті, штраф сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

За положенням п. 4.11 Договору, сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення Кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю 5 років.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією з засад цивільного законодавства є свобода договору.

Частиною 2 ст. 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегулювані цими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Положеннями ч.5 ст. 11, ст. 18 ОСОБА_2 України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього ОСОБА_2 про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача.

У частині третій ст.18 ОСОБА_2 України Про захист прав споживачів визначений перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінувати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Враховуючи викладене вище, суд приходить до наступного висновку, що спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови.

Позив ачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, а саме його окремі пункти 14.2, 14.3, 14.10, 14.11 є несправедливим до нього, оскільки при підписанні даного договору ОСОБА_1 ознайомився та погодився з його умовами. Проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність в останньому несправедливих умов та істотного дисбалансу прав споживача, а всі твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як його спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить від його добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобовязань, а саме не допускаючи порушення строків сплати - процентів, повернення основної суми кредиту не винекне підстав для нарахування пені за значний проміжок часу - 0,15 % х 365 днів, що буде дорівнювати 54,75 % річних. В разі належного виконання відповідачем взятих на себе обов"язків не виникла б заборгованість в сумі 198554,48 грн. по пені, про яку останній зазначає в позові. Щодо вимог про визнання несправедливими умов кредитного договору в частині збільшення строку позовної давності, суд вважає вказану вимогу такою, що не підлягає до задоволення з огляду на те, що право на збільшення строку позовної давності надано стронам законом та не може бути визнано недісним з підстав несправедливості, про інші підстави щодо недійсності правочину в даній частині позивач не заявляє.

Позивач ОСОБА_1 відповідно до п.6 ст.11 ОСОБА_2 України Про захист прав споживачів не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини, не відмовився від його виконання, а тривалий час користувався кредитним коштами, що свідчить про те, що він був згоден з умовами даного договору.

Крім того, на момент пред'явлення зустрічного позову ОСОБА_1 25.05.2015 року до ПАТ КБ «Приватбанк» сплив строк позовної давності.

Виходячи зі змісту вищевикладених правових норм та змісту оспорюваного договору, суд вважає безпідставними заявлені позивачем вимоги щодо визнання договору недійсним з мотивів порушення відповідачем ОСОБА_2 України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливих умов договору (ст. 18 ОСОБА_2).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання п. 14.2,14.3,14.10,14.11 кредитно-заставного договору № ZRZ0AE000051696 від 28.02.2008 року недійсними.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.М.Чішман