У х в а л а

іменем україни

31 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державної установи «Інститут ортопедії та травматології Національної Академії медичних наук України, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про відшкодування моральної шкоди та відновлення становища, яке існувало до порушення, за касаційною скаргою Державної установи «Інститут травматології та ортопедії Національної Академії медичних наук України» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив зобов'язати Державну установу «Інститут ортопедії та травматології Національної Академії медичних наук України (далі - ДУ «ІТО НАМНУ») передати йому новий тотальний протез кульшового суглобу без цементної фіксації Veri Sys, ендопротез кульшового суглобу Zimmer безцементний клиновидного типу або їх аналоги та стягнути з відповідача 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позову ОСОБА_3 посилався на те, що Запорізьке обласне управління охорони здоров'я безоплатно виділило йому для виконання операції з протезування ендопротез: тотальний протез кульшового суглобу безцементної фіксації Veri Sys, ендопротез кульшового суглобу Zimmer безцементний клиновидного типу, вартістю 19 795 грн, а 09 квітня 2008 року він сплатив 2 500 грн за планову операцію, у зв'язку із чим 10 квітня 2008 року в ДУ «ІТО НАМНУ» йому було проведено операцію, в результаті якої було виконано ревізійне тотальне ендопротезування лівого кульшового суглобу із заміною компонента ендопротезу лікарем ОСОБА_6

Позивач вказував, що після операції стан його здоров'я погіршився, проте лікар наполягав на виписці, а після проведення рентгену суглоба виявилося, що в частині стегнової кістки залишилося свердло, яке зламалося під час операції, і лише 22 квітня 2008 року частина зламаного свердла була вилучена з дистального епіметафізу стегнової кістки; 25 квітня 2008 року в нього взято аналізи та виявлено синьо-гнійну інфекцію, а 07 травня 2008 року його переведено в клініку № 1 ДУ «ІТО НАМНУ»(відділення кістково-гнійної хірургії) з діагнозом «нагноєння після тотального ревізійного протезування лівого тазостегнового суглобу, гнійно-некротичної рани верхньої третини лівого стегна». Згодом був взятий другий аналіз та підтверджена ще одна інфекція - золотистий стафілокок. Вартість лікування інфекційно-запального процесу склала 3 604 грн 72 коп.

ОСОБА_3 зазначав, що 10 червня 2008 року через прогресування поширеної інфекції була проведена операція з видалення протезу лівого тазостегнового суглобу, і тільки після цього рубець на нозі почав поступово загоюватись, а на його звернення до головного лікаря ОСОБА_7 з проханням виправити лікарські помилки та провести операцію тотального ендопротезування лівого кульшового суглобу, він отримував формальні відписки та відмови.

Посилаючись на те, що до проведення операції жодної інфекції у нього виявлено не було, а тому, на його думку, зараження сталося в результаті недбалого виконання лікарями своїх функціональних обов'язків та нехтування встановленими санітарними нормами, у зв'язку із чим внаслідок непрофесійних та недбалих дій відповідача йому завдано моральної шкоди та матеріальних збитків, що полягають у втраті наданого ендопротезу, а тому ОСОБА_3 просив задовольнити позов.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 червня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ДУ «ІТО НАМНУ» на користь ОСОБА_3 20 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року апеляційну скаргу ДУ «ІТО НАМНУ» відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 червня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ДУ «ІТО НАМНУ», посилаючись на неправильне застосування судами попередні інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду першої інстанції не оскаржувалося до апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову про зобов'язання передати новий протез або його аналог, у зв'язку із чим судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядалося, а тому на предмет законності й обґрунтованості в цій частині судом касаційної інстанції також не перевіряється.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що внаслідок кількох оперативних втручань та зараження інфекціями під час стаціонарного лікування у ДУ «ІТО НАМНУ» позивач зазнав страждань, у зв'язку із чим дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що з 1981 року ОСОБА_3 хворіє на ревматоїдний артрит, поліартрит, сернегативний тип Н 1, повільно прогресуючий перебіг, гормонозалежна форма НФ 11. Під час перебування протягом 1998-1999 років в Українському НДІ ортопедії і травматології позивачу проведено операції тотального ендопротезування кульшових суглобів протезами «Інмед», артропластики проксимальних міжфалангових суглобів ІІ-V пальців правої кисті з резекцією головок основних фаланг.

Протягом 2007-2008 років позивачу за місцем його проживання Головним ортопедом-травматологом було рекомендовано консультацію у відповідача з приводу діагнозу: стан після тотального ендопротезування кульшових суглобів, асептична нестабільність та видано направлення на оперативне лікування. Управління охорони здоров'я Запорізької обласної державної адміністрації безкоштовно виділило для виконання операції тотальний протез кульшового суглобу без цементної фіксації Veri Sys, ендопротез кульшового суглобу Zimmer безцементний клиновидного типу.

24 березня 2008 року відбулася планова госпіталізація позивача у перше травматологічне відділення відповідача у зв'язку з нестабільністю ендопротеза лівого кульшового суглоба з метою ревізійного тотального ендопротезування лівого кульшового суглоба протезом «Zimmer Veri Sys». Своєю заявою від 25 березня 2008 року позивач категорично відмовився від вливань йому цільної крові та її компонентів, а при крововтраті під час операційного втручання наполягав на використанні штучних замінників крові та її компонентів.

10 квітня 2008 року відбулася операція - ревізійне ендопротезування суглобів у позивача, протягом якої під час видалення кісткового цементу зламалося свердло в дистальній частині стегнової кістки. Згідно протоколу операції у зв'язку із закінченням дії спинномозкової анестезії та крововтратою позивача лікарями було прийнято рішення на цьому етапі частину свердла не видаляти, а операцію закінчити.

Згідно з Висновком експерта №513/11 судово-медичної експертизи від 17 квітня 2012 року, враховуючи компенсований стан позивача ОСОБА_3 перед оперативним втручанням (з огляду на стабільну гемодинаміку та нормальні показники крові за даними медичної картки стаціонарного хворого), його передопераційна підготовка, яка включала засоби для профілактики анемій, була проведена правильно, у достатньому обсязі; анестезіологічне забезпечення операції було проведено правильно, у повному обсязі; з урахуванням обсягу крововтрати кількісний та якісний склад кровозамісної терапії можна вважати адекватним (а. с. 156-179, т. 1).

Разом з тим відповідно до зазначеного висновку експертизи під час операції мало місце неналежне надання медичної допомоги позивачу, яке полягало у технічно недостатньо досконало проведеному операційному втручанні, а саме визнано неправильною тактику відкладення вилучення чужорідного тіла (відламка свердла) з кістково-мозкового каналу стегнової кістки ОСОБА_3, при цьому експертами враховано компенсований стан позивача перед операцією, обумовлений адекватною передопераційною підготовкою, невеликий обсяг крововтрати під час операційного втручання (500 мл) та стабільний стан під час операції з огляду на дані «наркозної карти» від 10 квітня 2008 року № 932).

22 квітня 2008 року позивачу була проведена операція щодо видалення зламаної частини свердла з кістково-мозкового каналу лівої стегнової кістки.

24 квітня 2008 року у верхній третині лівого стегна позивача в ділянці післяопераційного рубця було виявлено дві нориці з виділеннями. Згідно даних мікробіологічних досліджень вмісту рани та нориці у позивача від 05 травня 2008 року була виявлена синьо-гнійна паличка.

Відповідно до висновку експертизи будь-яких даних про порушення санітарно - епідеміологічних норм під час лікування позивача у травматологічному та кістково-гнійному відділеннях відповідача, які б могли сприяти його інфікуванню, у наданій медичній документації та матеріалах справи не знайдено.

У зв'язку з прогресуванням інфекційного процесу та неефективністю лікування 07 травня 2008 року позивача було переведено у відділення кістково-гнійної хірургії.

10 червня 2008 року позивачу у зв'язку з хронічним післяопераційним остеомієлітом лівої стегнової кістки, активної норицевої форми була проведена третя операція - «некректомія ділянки лівого кульшового суглоба, видалення нестабільних компонентів ТЕП, монтаж ССВ з приводу нагноєння після ревізійного ТЕП лівого кульшового суглоба, нестабільність компонентів ТЕП».

28 липня 2008 року позивач був виписаний у задовільному стані для подальшого амбулаторного лікування за місцем проживання.

Відповідно до висновку експерта №513/11 Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України після проведеного операційного втручання 10 квітня 2008 року з приводу ендопротезування лівого кульшового суглоба у позивача виникли післяопераційні ускладнення, внаслідок яких лікарям довелось під час операції 10.06.2008 вилучити встановлений новий ендопротез лівого кульшового суглоба. До несприятливих наслідків лікування позивача у відповідача призвів комплекс факторів, а саме: тяжка системна патологія сполучної тканини, довготривале лікування гормональними препаратами, яке призвело до зниження захисних сил організму; технічно недосконало проведена операція 10 квітня 2008 року, в результаті чого у порожнині кістково-мозкового каналу лівої стегнової кістки залишилося чужорідне тіло (відламок свердла); неправильна лікувальна тактика - залишення чужорідного тіла в порожнині кістково-мозкового каналу лівої стегнової кістки, що викликало необхідність проведення повторного оперативного втручання.

Враховуючи, що недоліки надання позивачу медичної допомоги під час оперативного втручання 10 квітня 2008 року (технічна недосконалість проведення хірургічних маніпуляцій - злам свердла - та залишення його відламка у кістково-мозковому каналі лівої стегнової кістки, внаслідок чого виникла необхідність проведення повторного оперативного втручання з метою вилучення чужорідного тіла) були не єдиною причиною виникнення у позивача післяопераційних ускладнень, - експерти дійшли висновку, що між указаними недоліками та погіршенням стану здоров'я позивача існує не прямий, а опосередковуваний причинно-наслідковий зв'язок.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, установлених частиною другою цієї статті (які не стосуються спірних правовідносин).

Для покладення відповідальності за шкоду на загальних підставах необхідно встановлення складу цивільного правопорушення, елементами якого є: 1) неправомірна дія або бездіяльність, 2) шкода, 3) причинний зв'язок між шкодою та неправомірною поведінкою, 4) вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Зважаючи на вищевикладене колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції, що проведення позивачу повторної операції з видалення чужорідного тіла (відламків свердла), післяопераційні ускладнення у вигляді погіршення стану здоров'я та проведення у зв'язку з цим третьої операції дають підстави вважати, що позивач зазнав шкоди у вигляді втрат немайнового характеру внаслідок ушкодження (погіршення стану) здоров'я та фізичних і моральних страждань; при цьому враховуючи висновки експертизи про те, що злам свердла під час операції 10 квітня 2008 року стався внаслідок технічно недосконалих хірургічних маніпуляцій, а залишення його відламків у каналі кістки - неправильно обраною тактикою, проте оскільки дії працівників відповідача під час операції 10 квітня 2008 року були не єдиною причиною виникнення у позивача післяопераційних ускладнень та необхідності проведення третьої операції, а саме що такі наслідки сталися в тому числі і внаслідок індивідуальних особливостей самого позивача (тяжкої системної патології сполучної тканини, довготривалого лікування гормональними препаратами, яке призвело до зниження захисних сил організму), суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 20 000 грн. моральної шкоди.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної установи «Інститут травматології та ортопедії Національної Академії медичних наук України» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович