Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-4556/10 Головуючий у 1-й інст. Невмержицька О. А.
Категорія 27 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»

на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 березня 2017 року,

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони у виконавчому провадженні,

встановив:

У березні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до суду із заявою про заміну стягувача- ПАТ "УкрСиббанк" на правонаступника ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" у справі №2-4556/10. В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначав, що рішенням Коростенського міськрайонного суду від 16.11.2010 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ "УкрСиббанк" в особі Житомирського управління АТ "УкрСиббанк" заборгованість за кредитом в сумі 38129,87 грн. та по 167,34 грн. з кожного судових витрат. 20.04.2015 року між ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" та ПАТ "УкрСиббанк" було укладено договір факторингу №18, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №0 від 06.06.2006 року укладеного між АТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 перейшло до ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія". Відповідно до ст.ст.512,514 ЦК України, ст.378 ЦПК України, ст.8 ЗУ «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов'язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах,що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання до розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду від 29 березня 2017 року у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" про заміну сторони виконавчого провадження у справі №2-4556/10 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» порушує питання про скасування зазначеної ухвали, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. На думку апелянта, судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам, наданим ним як правонаступником стягувача, щодо переходу права вимоги до нового кредитора та не наведено мотивів відмови у задоволенні заяви. Вважає, що в даному випадку рішення суду залишається взагалі без будь-якого виконання, що є порушенням ч.5 ст.124 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою закріплено право на справедливий суд.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Коростенського міськрайонного суду від 16.11.2010 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ "УкрСиббанк" в особі Житомирського управління АТ "УкрСиббанк" заборгованість за кредитом в сумі 38129,87 грн. та по 167,34 грн. з кожного судових витрат (а.с.86).

На підставі зазначеного рішення суду та відповідно до ч.2 ст.368 ЦПК України 13.01.2011 року представнику позивача було видано шість виконавчих листів, що вбачається з відмітки на обкладинці справи.

20.04.2015 року між ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" і ПАТ "УкрСиббанк" було укладено договір факторингу №18, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №0 від 06.06.2006 року, укладеним між АТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3,перейшло до ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" (а.с.94-95).

Відмовляючи у задоволенні заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні, суд першої інстанції виходив з того, що виконавче провадження в даній справі не відкрито.

Проте, погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з»ясування всіх обставин справи.

Так, згідно з ч.1 ст.378 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1,2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ч.ч.1,2,5 ст.8 Закону сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. У разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.17 Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема й виконавчі листи, що видаються судами.

Згідно із п.1 ч.1 ст.19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Разом із тим, суд першої інстанції, вирішуючи питання про заміну сторони виконавчого провадження, невірно витлумачив вищезазначені положення закону та дійшов помилкового висновку про те, що заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником має відбуватися лише у відкритому виконавчому провадженні, та залишив поза увагою те, що процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв'язку з вибуттям правопопередника після постановлення щодо нього судового рішення i заміни його правонаступником, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, в тому числі, й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов'язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

За таких обставин оскаржувану ухвалу не можна визнати законною й обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню з постановленням нової - про задоволення заяви.

Керуючись ст.ст.303,304,307,312-315 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задовольнити.

Ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 березня 2017 року скасувати та постановити нову.

Замінити стягувача у справі №2-4555/10 Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: