РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1306/17

пр. № 2/759/2368/17

11 жовтня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря Чернишук К.О.,

за участю: представника позивача Бабенка А.І.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами Акціонерного Товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача на окристь позивача заборгованість у розмірі 19305 грн 92 коп. та судові витрати по справі у розмірі 1378 грн 00 коп., посилаючись на ті підстави, що 17.06.2009 між сторонами укладено кредитний договір №77.1/АК-01313.08.2 згідно якого позивач відкрив відповідачу відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 27550 доларів США 00 центів терміном до 17.07.202015 включно для купівлі автомобіля та сплати страхових внесків із встановленням 7,7 % річних. Для забезпечення виконання зобов'язання за договором є застава автомобіля марки «Мазда», однак відповідач належним чином умови договору не виконувала, внаслідок чого станом на 06.10.2016 у відповідача виникла не погашена заборгованість за вказаним кредитним договором.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач просила відмовити у задоволенні позову з підстав недоведеності належними доказами суми (розміру) заборгованості, оскільки в матеріалах справи є в наявності довідка від відповідача про сплату кредитного боргу у повному обсязі. Просила застосувати строки позовної давності, які необхідно рахувати з моменту останнього платежу.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 17.07.2008 між ВАТ «РОДОВІД БАНК» (з 17.06.2009 ПАТ «РОДОВІД БАНК» (а.с. 41)) та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №77.1/АК-01313.08.2 (а.с. 6).

Відповідно до свідоцтва про шлюб прізвище відповідача з ОСОБА_2 змінено на ОСОБА_2 (а.с. 70).

18.11.2013 відповідачем кредит було погашено в повному обсязі, а саме, за кредитним договором у розмірі 27555,50 дол. США, нараховані проценти - 7781,60 дол. США, комісія за обслуговування кредиту - 31197 грн 24 коп.

Згідно довідки за №13.1-11-б.б/7011 від 18.11.2013 заборгованість відповідача перед позивачем складається з пені у розмірі 1261431 грн 11 коп. за порушення строків: повернення кредитів, сплати процентів та плати за проведення розрахунків (а.с. 71).

Обставини неналежного виконання кредитних зобов'язань визнаються сторонами.

Наведене свідчить про обґрунтованість тверджень позивача щодо неналежного виконання позичальником своїх зобовязань і порушення прав кредитодавця.

Проте, оскільки відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності суд запропонував представнику позивача надати розрахунок заборгованості з урахуванням строків позовної давності, але представник позивача відмовився надати такий розрахунок.

Оскільки позивач заперечує сплив позовної давності у даних правовідносинах, а на суд покладається обов'язок встановити обґрунтованість заявлених вимог, необхідно звернути увагу на доведеність суми заборгованості (на чому наголошувала відповідач), а також належність і допустимість наданих доказів.

Суд звертає увагу також на те, що повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами. Тобто, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобовязань. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 29.10.2014 у справі № 6-169цс14.

Враховуючи наведені положення законодавства, суд звертає увагу також на постанови Верховного Суду України від 06.11.2013 № 6-116цс13, 19.03.2014 № 6-20цс14, 18.06.2014 № 6-61цс14, від 03.06.2015 № 6-31цс15, в яких викладена наступна правова позиція: «у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу».

Вказана судова практика не є новелою і застосовується вже не один рік, а тому представник банку повинен був знати про неї.

З наданого суду розрахунку вбачається, що прострочення кредитної заборгованості виникло з 2013 р., тобто одразу після погашення кредитної заборгованності 18.11.2013, що і є останнім платіжем, до суду позивач звернувся лише 23.01.2017, а тому позивачу було відомо про сплив позовної давності по чергових платежах і банк був зобов'язаний на пропозицію суду надати розрахунок заборгованості з урахуванням строків позовної давності.

На підставі наведеного, суд звертає увагу, що незважаючи на встановлення факту порушення прав позивача і невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань, визнання даних обставин сторонами, суд не мав би правових підстав задовольнити позов, оскільки заявлені вимоги в частині стягнення заборгованості не відповідають вимогам законодавства щодо строків позовної давності.

Цивільний кодекс України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), що передбачено п. 1 .ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України, зокрема відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Згідно статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

З аналізу статті 261 ЦК України вбачається, що початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд (див. правові позиції ВСУ зазначені вище, а також постанову ВСУ від 01.07.2015 року у справі № 6-331цс15).

Враховуючи, що з 18.11.2013 починається перебіг строку позовної давності, згідно ст. ст. 253, 261 ЦК України, вказана дата є моментом виникнення у позивача права на позов, тобто можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За таких обставин загальна позовна давність у спірних правовідносинах сплила 18.11.2016, а до суду позивач звернувся 23.01.2017, тобто через 2 місяці та 5 днів після спливу позовної давності.

Наслідки спливу позовної давності встановлені статтею 267 Цивільного кодексу України, зокрема: позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3, 4 вказаної статті).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою №14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Враховуючи наведене, у зв'язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі, суд відмовляє у позові, хоча і констатується факт порушення прав позивача і невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 192, 252-255, 257, 258, 261, 267, 533 ЦК України, Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93, Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», ст. ст. 208, 209, 212-215, 360-7 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимогах Акціонерного Товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: