Справа № 462/6038/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/783/3097/17 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю позивача ОСОБА_3;

Старенького О.С. - представника ЛКП «Залізничнетеплоенерго»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 13 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» (в подальшому - «ЛКП»), в кінцевій редакції позовних вимог якого просив суд визнати порушення ЛКП договірних зобов'язань з надання послуг централізованого опалення і гарячого водопостачання; зобов'язати відповідача привести у відповідність до вимог чинного законодавства методику розрахунку по визначенню розміру пільги за надану підприємством послугу з централізованого опалення; зобов'язати забезпечити в платіжних документах пільгової категорії осіб відображення розміру державної соціальної норми на використання послуг, які надаються підприємством; зобов'язати провести перерахунок виставлених позивачу рахунків з оплати послуг з централізованого опалення і гарячого водопостачання за період з 15.10.2015 р. по день проведення фактичного перерахунку, за результатами якого внести відповідні зміни до існуючої заборгованості.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 та, як інвалід війни, споживачем комунальних послуг з центрального опалення та гарячого водопостачання, що надаються відповідачем, на пільгових умовах. Належна йому квартира обладнана індивідуальними засобами обліку тепла та водопостачання. Позивач вважає, що відповідачем з жовтня 2014 року невірно проводяться розрахунки вартості спожитої теплової енергії пільговою категорією споживачів, в квитанції на оплату не зазначається передбачена законодавством інформація про розмір норми споживання, що позбавляє споживача можливості здійснювати порівняння та вести належний контроль за правильним проведенням розрахунків за надані послуги, внаслідок чого йому систематично виставляються завищені рахунки. Крім того, позивач вважає, що відповідач незаконно здійснює нарахування за опалення місць загального користування, та неправомірно коригує норми споживання або не нараховує пільги (а.с. 1-6, 35).

Оскаржуваним рішенням в позові відмовлено (а.с.57-59).

Дане рішення оскаржив позивач ОСОБА_3

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове «по суті позову», покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що відповідачем не було подано до суду письмових заперечень на позов, а також „жодного документального доказу щодо правомірності своїх дій (затверджених розрахунків, актів надання послуги на опалення місць загального користування та затверджених тарифів, затвердженої методики по визначенню норми споживання для пільгової категорії споживачів)".

Вважає, що відповідач для пільгової категорії споживачів зобов'язаний передбачати у платіжному документі зазначати розмір соціальної норми споживання відповідної послуги - „з метою визначення розміру оплати за спожиту послугу шляхом порівняння фактично спожитої послуги із встановленою нормою та визначення різниці між зазначеними показниками".

Вважає, що суд не врахував, що „така послуга як опалення МЗК (місць загального користування) не передбачена, а ні законом, а ні умовами договору; мету і підставу розроблення і затвердження ... Методики (затвердженої наказом Мінбуду України від 31.10.2006 року № 359) і в яких випадках вона застосовується; що зазначена Методика не являється законодавчим документом і не може поширюватись на всі категорії споживачів; наявність в матеріалах справи акту про відключення приладів опалення в МЗК".

Вважає, що збільшення соціальної норми споживання на холодну воду при тимчасовому припиненні гарячого водопостачання свідчить лише „про бажання держави компенсувати створені для споживача незручності", а тому вважає помилковим висновок суду про те, що у разі відсутності централізованого постачання гарячої води понад 14 днів норматив споживання гарячої води на одну особу буде становити 0 куб. метрів, а відтак відсутня і пільга на послугу з гарячого водопостачання (а.с. 63-69).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом частини 1 ст. 128 ЦПК України, подача відповідачем письмового заперечення проти позову є правом, а не обов'язком відповідача, а відтак доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідачем не було подано до суду письмових заперечень на позов, до уваги прийматися не можуть.

До матеріалів справи самим позивачем в якості доказу в обґрунтування позовних вимог долучено Договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення, та послуг з централізованого постачання гарячої води ЛКП «Залізничнетеплоенерго» від 01 липня 2014 року («Договір приєднання»; а.с. 35-41).

В клопотанні про уточнення позовних вимог позивач назву позову викладає у наступній редакції: «Позовна заява про порушення ЛКП «Залізничнетеплоенерго» договірних зобов'язань з надання послуг з централізованого опалення і гарячого водопостачання та зобов'язання до вчинення дій», а також просить «1. Визнати порушення Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» договірних зобов'язань з надання послуг централізованого опалення і гарячого водопостачання» (а.с. 35).

В той же час, ні позовна заява, ні апеляційна скарга не містять доводів стосовно того, які саме пункти вище згаданого Договору приєднання були порушеними відповідачем і яким саме чином.

Пунктом 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року (з наступними змінами) встановлено, що у платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.

В квитанціях, поданих самим позивачем в обґрунтування позовних вимог, зазначено (оскільки квартира позивача є обладнаною засобами обліку води і теплової енергії) поточні і попередні показання засобів обліку води і теплової енергії, різниці цих показань, тарифи на даний вид послуг і суми, які належать до сплати за надані послуги. Крім цього, у цих квитанціях міститься графа про надану суму пільги (а.с. 14).

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на законодавчий чи нормативний акт, який би зобов'язував відповідача передбачати у платіжному документів графу для зазначення «розміру соціальної норми споживання відповідної послуги», а відтак доводи апеляційної скарги в цій частині до уваги прийматися не можуть.

В листах-роз'ясненнях Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на ім'я позивача, також поданих самим позивачем в обґрунтування позовних вимог, міститься роз'яснення про те, що послуга з централізованого опалення місць загального користування є складовою частиною послуги з централізованого опалення будинку і розрахунок плати за опалення місць загального користування багатоквартирних будинків здійснюється відповідно до чинних тарифів на теплову енергію для даної категорії споживачів та витрат теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування, яка виставляється до сплати для кожного окремого помешкання будинку (а.с. 8-10, 82-85).

За наведених обставин доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом не було враховано те, що „така послуга як опалення МЗК (місць загального користування) не передбачена, а ні законом, а ні умовами договору», також до уваги прийматися не можуть.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на будь-які законодавчі чи нормативні акти, які б передбачали винятки для застосування положень Методики …, затвердженої наказом Мінбуду України від 31.10.2006 року № 359, для такої категорії громадян, до якої належить позивач (інвалід війни), а відтак доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд не врахував «мету і підставу розроблення і затвердження ... Методики і в яких випадках вона застосовується; що зазначена Методика не являється законодавчим документом і не може поширюватись на всі категорії споживачів», є необґрунтованими, а тому також до уваги прийматися не можуть.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити та залишити рішення Залізничного районного суду м.Львова від 13 березня 2017 рокубез змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: