Справа № 296/3708/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" жовтня 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді - Шалоти К.В.,

за участі: секретаря судового засідання Яковенко О.В.,

представників позивача Горніної Т.М., Чижевського В.М.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину, -

В С Т А Н О В И В :

В травні 2017 року виконком Житомирської міської ради як орган опіки та піклування звернувся до суду з даним позовом, в якому просив позбавити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягувати на його утримання аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь особи чи установи, яка у подальшому буде здійснювати догляд за нею.

Позов обгрунтовувався тим, що з жовтня 2016 року дитина ОСОБА_5 перебуває на обліку служби у справах дітей як дитина, яка проживає в сім'ї, у якій батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. Зазначалось, що відповідачі зловживають алкоголем, не працевлаштовані, не піклуються про дитину та не цікавляться його навчанням, відсутні задовільні умов для проживання, розвитку та виховання сина. Відповідачі надали письмову згоду на влаштування дитини до державного дитячого закладу. Посилаючись на те, що профілактична та роз"яснювальна робота з відповідачами на предмет належного виконання батьківських обов"язків та звернення в поліцію позитивних результатів не дали, після розгляду ситуації, що склалася в родині ОСОБА_5 на комісії з питань захисту прав дітей, орган опіки та піклування звернувся до суду з даним позовом про позбавлення відповідачів батьківських прав відносно сина ОСОБА_5.

Представники органу опіки та піклування у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, вказували, що відповідачі продовжують ухилятися від виконання батьківських обов'язків по вихованню, догляду та утриманню сина, проведені бесіди та додаткові заходи позитивних результатів не дали та ситація лишається незмінною, у зв"язку з чим вказували про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав як таке, що відповідає інтересам дитини.

Відповідачі в судові засідання не з'явилися, судові повістки, направлені на їх адресу, повернені відділенням поштового зв'язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Відповідач ОСОБА_4 повідомлялася про розгляду справи засобами телефонного зв"язку, однак у судове засідання не з"явилась, причин своєї неявки не повідомила, заяв не направляла.

Заслухавши пояснення представників органу опіки та піклування та думку дитини, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 08.09.2008 р. (а.с. 8).

Так, позов мотивований тим, що батьки дитини ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, а профілактична робота, яка проводилась з батьками дитини суб'єктами соціальної роботи, позитивного результату не дала.

Із актів обстеження житлово-побутових умов проживання від 05.10.2016 р. та 24.11.2016 р., 08.12.2016 р., що складені працівниками служби у справах дітей, за місцем проживання дитини у АДРЕСА_1 слідує, що в житлі наявний газ, світло відключене за борги, вода в криниці на вулиці (криниця), туалет на вулиці, на стінах грибок (а.с.8-9) .

Малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 взято на облік в службі у справах дітей Житомирської міської ради згідно наказу служби у справах дітей Житомирської міської ради №73 від 11.10.2016 року з підстав "проживання дитини у сім"ї, в якій батьки або особи, що їх замінюють, ухиляються від виконання батьківських обов"язків" (а.с.9).

Згідно зі ст.18, 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155, 180 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов'язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" роз"яснено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

З витягу з протоколу №26 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Житомирської міської ради від 16.09.2016 року вбачається, що ОСОБА_4 є вихованкою школи-інтернату, не займається вихованням сина ОСОБА_5, 2008 року народження, не створює належних умов для його проживання, часто залишає сім"ю та виїжджає за межі міста. Батько дитини ОСОБА_3 не працює, зловживає спиртними напоями.

ОСОБА_4 на засіданні комісії визнала неналежне виконня своїх батьківських обов"язків.

Присутнім на комісії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 роз"яснено норми закону щодо наслідків неналежного виконання батьківських обов"язків та рекомендовано пройти курс реабілітації від алкогольної залежності, на що вони погодились (а.с.10).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомив, що він як фахівець з соціальної роботи Житомирського соціального центру для сім"ї, молоді та спорті часто відвідував сім"ю ОСОБА_4 та вказував на відсутність нормальних умов для життя дитина, яка хворіла, однак батьки не могли надати допомоги. Після поміщення хлопця до школи-інтернату, йому зробили необхідну хірургічну операцію. Батько дитини ОСОБА_3 зловживає алкоголем, а мати ОСОБА_4 гуляє та веде аморальний спосіб життя.

З 06.10.2016 року дитина ОСОБА_5 навчається у Комунальному навчальному закладі «Бердичівська загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів» за заявою батьків та не перебуває на повному державному утриманні (а.с. 17).

Зі змісту листа директора Бердичівської загальноосвітньої школи-інтернат ОСОБА_8 №449 від 06.09.2017 року слідує, що за період навчання у 2017 році учня ОСОБА_5 мати ОСОБА_4 провідувала двічі: 10.02.2017 року та 31.08.2017 року. В інший період жодного разу сина не провідувала, до працівників школи не телефонувала, життям та здоров"ям дитини не цікавилась. Батько ОСОБА_3 за час навчання ОСОБА_5 провідував двічі: 16.03.2017 року та 25.03.2017 року, під час яких перебував в стані алкогольного сп"яніння, поводився агресивно, в телефонному режимі з працівниками школи жодного разу не спілкувався (а.с.43)

Згідно характеристики учня 2-го класу КНЗ «Бердичівська загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів» ОСОБА_5 вбачається, що останній за період навчання виявив низький рівень сформованості знань, на уроках буває неуважним, потребує постійного контролю з боку педагогів та додаткового роз'яснення матеріалу (а.с. 16).

Відповідно до ч.2 ст. 171 СК України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Так, заслуханий в судовому засіданні ОСОБА_5 зазначав, що проживає та навчається в м.Бердичеві (школі-інтернаті), має там друзів. Батьків бачив лише двічі. Проживаючи з батьками в м.Житомир бачив бійки батька з іншим чоловіком, якого приводила мати. Також вказував, що йому подабається жити в м. Бердичеві та хотів би залишитися там з вихователями.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування (рішення міськвиконкому від 07.06.2017 року №526) ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ухиляються від виконання обов'язків з виховання та утримання сина, проведена профілактична робота, яка проводилась суб'єктами соціальної роботи з батьками дитини, позитивного результату не дала. Батьки не змінили свою поведінку, зловживають спиртними напоями, не поліпшили матеріально-побутові умови проживання, не влаштувались на постійне місце роботи, не створили нормальних умов для повернення ОСОБА_5 з інтернатного закладу на час літніх канікул. Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відносно малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року за № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" слідує, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

З огляду на викладене, враховуючи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ухиляються від виконання обов'язків з виховання та утримання сина ОСОБА_5, здоров"ям та життям дитини не цікавляться, зловживають спиртними напоями, не виконали рекомендації комісії з питань захисту прав дітей та не пройшли курс реабілітації, не створили нормальних умов для проживання сина ОСОБА_5, а спілкуються з ним в школі-інтернаті мали разовий характер, що в жодній мірі не відповідає обсягу, необхідному для її нормального самоусвідомленняне, а також те, що відповідачі не турбуються про нормальний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток сина, при цьому відсутні докази того, що відповідачі цього не робить з поважних причин, а тому суд вважає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 злісно ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, а беручи до уваги, що характер поведінки останніх до сина не змінилося і після пред'явлення даного позову, виходячи з інтересів дитини суд вважає виправданим застосування крайнього заходу, - позбавлення відповідачів батьківських прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 аліменти на малолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів їх заробітку щомісяця, але не менше встановленого законом мінімуму, на користь особи чи установи, яка в подальшому буде здійснювати догляд за дитиною, до її повноліття.

Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів до державного бюджету підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1280 грн. 00 коп. за дві вимоги немайнового характеру.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 209, 212 - 215, 218, 367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов виконавчого комітету Житомирської міської ради задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти на ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частин усіх видів їх заробітку (доходів) щомісяця, але не менше встановленого законом мінімуму на дитину відповідного віку, на користь особи чи установи, яка у подальшому буде здійснювати догляд за нею, починаючи з 11 травня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 1280 (одну тисячу двісті вісімдесят) грн. 00 коп. з кожного.

Копію рішення суду після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя К. В. Шалота