УхвалА

іменем україни

10 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 24 квітня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 45 600 доларів США, зобов'язавшись повернути його та сплатити проценти за користування ним у строки та умовах, що передбачені договором, тобто до 23 квітня 2038 року. 25 травня 2012 року та 15 червня 2012 року між ПАТ «Сведбанк», публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договори купівлі-продажу прав вимог за кредитними договорами, у тому числі за вищевказаним кредитним договором від 24 квітня 2008 року. Таким чином ПАТ «Альфа-Банк» стало новим кредитором ОСОБА_4 Оскільки відповідачка взяті на себе зобов'язання належним чином не виконувала, на вимоги банку не реагувала, унаслідок чого станом на 10 травня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 967 375 грн, з яких: 927 788 грн 47 коп. - заборгованість за кредитом; 36 801 грн 02 коп. - заборгованість за процентами; 2 785 грн 51 коп. - пеня, яку ПАТ «Альфа-Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2016 року, позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 24 квітня 2008 року у розмірі 967 375 грн, з яких: 927 788 грн 47 коп. - заборгованість за кредитом; 36 801 грн 02 коп. - заборгованість за процентами; 2 785 грн 51 коп. - пеня. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов ПАТ «Альфа-Банк», суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 526, 549, 610, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_4, як позичальник, свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, допустила заборгованість, розмір якої судом визначено відповідно до умов договору та вимог закону. При цьому вказана кредитна заборгованість підлягає стягненню новому кредитору -ПАТ «Альфа-Банк», яке в свою чергу згідно положень ст. ст. 512, 513, 517 ЦК України довело перехід права вимоги до нього за вищевказаним кредитним договором.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідачка кредитні кошти не отримувала спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, з яких вбачається, що ОСОБА_4 з власної ініціативи звернулася за отриманням кредиту в іноземній валюті на придбання квартири до вільно обраного нею банку, який мав право на видачу такого кредиту, що підтверджується наявними у нього на той час банківською ліцензією на здійснення валютних операцій, умови договору її влаштовували і вона його виконувала протягом тривалого часу. При цьому між банком та відповідачкою було укладено 17 травня 2011 року додаткові договори про внесення змін та доповнень до кредитного договору, що свідчить про визнання нею кредитного договору та отримання коштів за ним. Також після придбання квартири за кредитні кошти нею квартиру передано в іпотеку.

Посилання касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що районний суд, розглядаючи справу, 18 листопада 2015 року ухвалив судове рішення за її відсутності безпідставні, оскільки з матеріалів справи вбачається, що вона знала про дату судового засідання, що підтверджується поштовими повідомленнями з її підписом про вручення їй судових повісток (а.с. 62-67). Крім того, апеляційний суд згідно вимог ст. 307 ЦПК України немає повноважень на скасування рішення суду з направленням справи на новий судовий розгляд, так як свої процесуальні права ОСОБА_4 повністю реалізувала під час апеляційного перегляду справи.

Доводи касаційної скарги про те, що ПАТ «Альфа-Банк» немає права на виконання факторингових операцій, безпідставні, так як між кредиторами укладено не договір факторингу, а договір про відступлення права вимоги (цесія).

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, а посилання на порушення норм права немає і їх не встановлено.

Отже, судові рішення є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта