Справа № 487/4552/16-ц
Провадження № 2/487/221/17
РІШЕННЯ

Іменем України

10.05.2017 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі

головуючого судді Разумовської О.Г.,

при секретарях Кожині В.О., Шевиряєвій К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 комітету Миколаївської міської ради, про скасування рішення та визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

13.09.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 комітету Миколаївської міської ради, про скасування рішення та визначення місця проживання дитини.

Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що вона та позивач перебували у зареєстрованому шлюбі, який 17.05.2007 року рішенням суду було розірвано. Від шлюбу мають дитину сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.06.2009 року визначено порядок зустрічей відповідача з сином ОСОБА_5 два рази на місяць з 16.00 годин пятниці до 20.00 годин неділі та два тижні під час літнього оздоровлення. Проте в листопаді 2014 року відповідач забрав сина ОСОБА_5 до себе на проживання та пізніше позивачу стало відомо, що рішенням виконкому Миколаївської міської ради №23 від 21.01.2015 року визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 разом із батьком ОСОБА_2. Але з початку 2015 року по теперішній час дитина за власним бажанням проживає разом із позивачем за адресою АДРЕСА_1. В позасудовому порядку вирішити спір щодо проживання дитини з відповідачем позивачу не вдається у звязку з тим, що вищенаведене рішення виконкому лишається чинним, чим порушуються права та інтереси дитини, яка самостійно обрала місце проживання із позивачем. На підставі викладеного просила позов задовольнити.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, суду пояснив, що 10 листопада 2014 року позивач фактично вигнала їх спільного сина ОСОБА_5 з квартири, в якій мешкала із співмешканцем ОСОБА_6, поставивши відповідача перед фактом, що дитина тепер буде проживати разом із ним. Рішенням №23 від 21.01.2015 року виконкому Миколаївської міської ради приймалось з урахуванням думки дитини, на законних підставах, а тому скасуванню не підлягає. Проти визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 разом із позивачем не заперечував, просив суд відмовити в задоволені позову в частині скасування рішення виконкому Миколаївської міської ради №23 від 21.01.2015 року, оскільки відсутні підстави для його скасування.

Представник відповідача ОСОБА_3 комітету Миколаївської міської ради позовні вимоги визнав частково, суду пояснив, що прийнятим 21.01.2015 року рішенням №23 Виконкому Миколаївської міської ради сторони користувались і виконували його близько року. Рішення було прийнято на законних підставах та в інтересах дитини, а тому заперечував проти скасування рішення №23 Виконкому Миколаївської міської ради від 21.01.2015 року, проти визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 разом із позивачем не заперечував.

Вислухавши пояснення сторін, свідка ОСОБА_4, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 03.10.2007 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають дитину сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ФП № 161084.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2009 визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні його сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, надавши йому побачення з дитиною два рази на місяць з 16.00 години пятниці до 20.00 години неділі в другий та четвертий тижні місяця, а також два тижні під час літнього оздоровлення.

З листопада 2014 року по вересень 2015 року син сторін ОСОБА_4 за домовленістю сторін проживав разом із батьком ОСОБА_2.

Згідно рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №23 від 21.01.2015 року визначено місце проживання дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із батьком, ОСОБА_2, яке фактично виконувалось до вересня 2015 року.

З пояснень свідка ОСОБА_4 вбачається, що з вересня 2015 року він за власним рішенням проживає разом із матірю ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_6, в них склались добрі відносини, йому більше подобається проживати разом із матірю.

Відповідно до акту обстеження умов проживання сімї від 05.05.2017 року матірю ОСОБА_1 створені належні умови для проживання виховання та всебічного розвитку сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2ст. 161 СК України).

Крім того, у принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Малолітньою за законодавством України вважається дитина до чотирнадцяти років.

Отже, враховуючи бажання дитини проживати із матірю, наявність належних матеріально-побутових умов для проживання дитини у матері, яка має можливість утримувати малолітнього сина матеріально, відсутність належних заперечень батька щодо місця проживання дитини з матірю, з метою забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку про необхідність визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 з його матірю, а тому позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини із матірю підлягає задоволенню.

Також, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині скасування рішення виконкому Миколаївської міської ради №23 від 21.01.2015 року «Про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1» не підлягають задоволенню, оскільки позивачем в судовому засіданні не доведено наявність підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 208-218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 комітету Миколаївської міської ради, про скасування рішення та визначення місця проживання дитини задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матірю ОСОБА_1.

В частині позовних вимог про скасування рішення виконкому Миколаївської міської ради №23 від 21.01.2015 року «Про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1» - відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів після його оголошення. Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду в порядку, передбаченому ст. ст. 294 - 296 ЦПК України.

Суддя О.Г. Разумовська