Справа № 495/4822/16-ц
Провадження № 2/515/118/17
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року м.Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Шевиріна А.О.,

за участю секретаря Чумаченко Д.М.,

позивача за первісним позовом ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

відповідача за первісним позовом ОСОБА_3,

представника відповідача адвоката ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, Татарбунарська районна державна адміністрація Одеської області, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача служба у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області, орган опіки та піклування Татарбунарської міської ради Одеської області, про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В :

22 червня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому, з урахуванням уточнення вимог, просила визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матірю. В обґрунтування вимог зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 15.12.2014 року розірвано. Зазначила також, що після розірвання шлюбу діти деякий час проживали разом з матірю у м.Білгород-Дністровському Одеської області та знаходилися на її утриманні. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області з ОСОБА_3 на її користь було стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 500 грн. на кожну дитину щомісячно. Вказала, що за усною домовленістю з відповідачем з літа 2015року старший син ОСОБА_7 по теперішній час проживає з разом батьком в м.Татарбунари Одеської області. У травні 2016 року на прохання батька ОСОБА_1 привезла до меншого сина ОСОБА_8 погостювати на тиждень, однак після закінчення обумовленого терміну перебування дитини в м.Татарбунари ОСОБА_3 вирішив не віддавати сина матері, й дитина з того часу проживає з батьком. Посилаючись на те, що вона має постійне місце проживання в м.Білгород-Дністровському, створила належні умови для розвитку та виховання дітей, має постійну роботу та стабільний дохід, завжди піклувалася про їх здоровя, влаштувала меншого сина в дитячий садок, зазначаючи, що своїми діями відповідач фактично позбавив дітей можливості спілкування з матірю, що суперечить чинному законодавству та положенням Декларації прав дитини, посилаючись також на неможливість визначити місце проживання дітей у добровільному порядку, позивач вважала, що є підстави для визначення місця їх проживання разом з нею судом.

26.12.2016 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив визначити місце проживання малолітніх синів разом з батьком. В обґрунтування вимог зазначив, що перебував з 29.10.2006 року у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1, від якого подружжя має двох малолітніх синів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4. Вказав, що після розірвання шлюбу 15.12.2014 року ОСОБА_1 разом з молодшим сином переїхала проживати до ІНФОРМАЦІЯ_5, а старший син ОСОБА_7 залишився проживати з ОСОБА_3 в м. Татарбунари. Зазначив також, що у 2015-2016роках ОСОБА_1 часто привозила до нього молодшого сина у хворому стані, він з дитиною був змушений звертатися до лікарів за медичною допомогою та навіть лікувати його в умовах стаціонару, що свідчить про неналежний догляд матері за дитиною та її безвідповідальне ставлення до його здоровя. Крім того вказав, що з початку червня 2016 року син ОСОБА_8 постійно проживає разом з батьком, з старшим братом ОСОБА_6 підтримує дружні стосунки, діти мають спільні інтереси, забезпечені необхідними умовами для проживання та розвитку, підтримують близькі родинні відносини зі своїми дідусем та бабусею батьками ОСОБА_3, в родині для дітей створено нормальну психологічну атмосферу. Посилаючись на те, що неналежний догляд та безвідповідальне ставлення ОСОБА_1 до сина ОСОБА_8 неодноразово призводило до погіршення стану його здоровя, протягом тривалого часу діти постійно проживають разом з батьком та бажають у подальшому проживати з ним, відвідують школу та дитячий садок, зазначаючи, що він має стабільний матеріальний дохід та можливість забезпечити належні умови для розвитку та виховання синів, ОСОБА_3 просив визначити місце проживання дітей разом з ним, відмовивши ОСОБА_1 у задоволенні її вимог за первісним позовом.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги підтримали, проти задоволення вимог ОСОБА_3 заперечували. Позивач за первісним позовом пояснила, що після розлучення з відповідачем переїхала разом з дітьми до сестри до м.Білгород-Дністровський. Зазначила, що одразу після розірвання шлюбу спорів щодо місця проживання дітей не виникало, адже за усною домовленістю менший син ОСОБА_8 мав проживати з матірю, а старший ОСОБА_6 разом з батьком в м.Татарбунари та періодично приїжджати до неї у гості. Оскільки щодо місця проживання дітей спорів не виникало, позивач навіть відмовилася від отримання аліментів, присуджених їй на утримання дітей, та забрала з виконавчої служби виконавчий лист. Зазначила також, що 22 травня 2016 року, як завжди, привезла сина ОСОБА_8 до колишнього чоловіка та його батьків до м.Татарбунари, й коли настав час його забирати, ОСОБА_3 повідомив, що дитину вже не віддасть, що змусило позивача одразу звернутися до суду. Пояснила, що з того часу обоє дітей проживають з батьком, при цьому ОСОБА_1 приїжджає їх провідати 1-2 рази на місяць. При відвідуванні дітей ОСОБА_3 завжди супроводжує меншого сина, дає можливість провести з ним не більше 15-20 хвилин, після чого, посилаючись на зайнятість, дитину забирає. Пояснила також, що, коли відповідач дозволяє, спілкується зі своїм трирічним сином по телефону, і дитина завжди в розмові проситься до матері.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 та його представник у судовому засіданні проти задоволення вимог ОСОБА_1 заперечували, наполягали на визначенні місця проживання обох дітей разом з батьком. ОСОБА_3 пояснив, що після розірвання шлюбу між сторонами була усна домовленість щодо проживання старшого сина з батьком та меншого з матірю. Зазначив, що протягом 2015 2016 років, коли забирав до себе в гості ОСОБА_8 від ОСОБА_1, дитина була хвора, не доглянута, кілька разів відповідач навіть вимушений був лежати з нею на стаціонарному лікуванні. Після останнього разу, коли колишня дружина привезла дитину в Татарбунари наприкінці травня 2016 року, терпець відповідача урвався і він, побоюючись за здоровя хлопчика, вирішив залишити проживати малолітнього ОСОБА_6 разом з собою та його старшим братом. Пояснив, що в Татарбунарах має гарні умови для розвитку обох синів, кожна дитина забезпечена окремою кімнатою, доглядати за синами активно допомагають батьки ОСОБА_3, які проживають поруч. Між тим, у відповідача за зустрічним позовом в м.Білгород-Дністровському нікого з рідних, крім сестри, яка має свою родину та дітей, немає, сама вона винаймає житло, змінює місце проживання, й лишає меншого сина невідомо з ким. Зазначив також, що не заперечує проти відвідання матірю обох синів та ніколи не обмежував час спілкування з ними.

Представник третьої особи Татарбунарської районної державної адміністрації в судовому засіданні пояснила, що органом опіки та піклування було складено висновки щодо доцільності проживання малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_8 разом з батьком. При складенні висновків було встановлено, що як батько, так і мати мають належні умови для виховання та розвитку дітей, виняткових обставин, які б дозволяли стверджувати про необхідність відібрання малолітніх дітей від матері, спеціалістами служби у справах дітей встановлено не було. Водночас, Комісією з питань прав дитини Татарбунарської РДА при підготовці висновків було враховано, що ОСОБА_1 на засідання Комісії не приїхала, забезпечивши явку лише свого представника, при цьому ОСОБА_3 має житло на праві власності, в якому проживає з дітьми, отримує стабільний дохід, добре піклується про здоровя синів. Діти відвідують школу та садок, спортивні секції. Крім того, органом опіки та піклування було враховано, що діти вже тривалий час проживають разом з батьком, мають взаємну привязаність, і розєднання дітей суперечитиме їх інтересам.

Представники третіх осіб Білгород-Дністровської міської ради та Татарбунарської міської ради, належним чином сповіщені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися. Про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, допитавши свідків, вислухавши думку малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення первісного та зустрічного позовів з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1, які перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.10.2006 року до 26.12.2014 року, є батьками малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7. (а.с.а.с.112-114).

Зі змісту довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №1 «Малятко» (м.Білгород-Дністровський) від 03.06.2016року №42 слідує, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 25.11.2015 року до часу видачі документа відвідував зазначений дитячий садок (а.с.17, 116).

З матеріалів справи також слідує, що ОСОБА_6, 07.11.2013року народження, з 04.08.2015 року знаходиться під спостереженням в дитячій поліклініці КЗ «Білгород-Дністровська міськрайонна багатопрофільна лікарня» та регулярно проходив медичні огляди, йому здійснювалися щеплення (а.с.117).

Судом встановлено, що позивач за первісним позовом зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, при цьому фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору оренди вказаної квартири, укладеного з ОСОБА_10 19.09.2016 року (а.с.а.с.47, 48, 229, 230).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 за місцем реєстрації, проживання та роботи характеризується позитивно, до адміністративної відповідальності не притягувалася, спиртними напоями не зловживає, заяв від сусідів та інших громадян на неї до Білгород-Дністровського МВ УМВС України в Одеській області не надходило, на обліку у лікарів нарколога та психіатра Білгород-Дністровської міської багатопрофільної лікарні не перебуває (а.с.а.с. 14-16, 47,49,50,115).

Актом обстеження умов проживання ОСОБА_1 за місцем її реєстрації по вул.Ізмаїльська, 196-А в м.Білгород-Дністровський вбачається, що умови проживання у будинку відповідають санітарно-гігієнічним вимогам, проведено сучасний ремонт, помешкання облаштоване меблями та побутовою технікою, є централізований водопровід, каналізація, місцеве парове опалення. На момент перевірки у серпні 2015року мати та її малолітній син ОСОБА_6, 2013року народження, займають окрему кімнату, у кімнаті двоспальне ліжко, комод, плазмовий телевізор, крісло та дитяче крісло (а.с.13).

З матеріалів справи також слідує, що за новим місцем фактичного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_9, житлово-побутові та санітарно-гігієнічні умови проживання задовільні. В кімнаті є всі необхідні меблі, побутова техніка, помешкання оснащено водопостачанням, водовідведенням, центральним опаленням,є окреме спальне місце, в достатній кількості одяг, взуття, іграшки відповідно до віку дитини (а.с.а.с.145).

Судом встановлено, що позивач за первісним позовом офіційно працевлаштована у фізичної особи-підприємця ОСОБА_11 на посаді касира та має постійний дохід у розмірі 3201 грн. щомісячно (а.с.228).

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що з червня 2016 року малолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_8 проживають біля батька за адресою його реєстрації по вул.Маяковського, 31 в м.Татарбунари Одеської області (а.с.85).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, навчається в Татарбунарському НВК «Школа-гімназія», а ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 15.03.2017 року відвідує дитячий садок-ясла «Незабудка» у м.Татарбунари (а.с.а.с.234, 235).

Актами обстеження умов проживання ОСОБА_3 та матеріально-побутових умов проживання сімї від 26.10.2016 року підтверджується, що в будинку позивача за зустрічним позовом проведено сучасний ремонт, кімнати облаштовані меблями та побутовою технікою. Діти забезпечені необхідними речами для проживання, навчання та розвитку. Комісією, яка здійснювала обстеження, встановлено, що ОСОБА_3 належним чином виконує батьківські обовязки, піклується про здоровя та фізичний розвиток дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, обставин, за яких малолітній ОСОБА_8 не може проживати з батьком не встановлено (а.с.86,87).

З матеріалів справи також слідує, що ОСОБА_3 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с.154).

Судом встановлено, що Татарбунарською РДА, як органом опіки та піклування, складено висновки від 10.01.2017 року №01-23/71 та від 03.05.2017 року №01-23/1187 про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_6 разом з батьком. Зі змісту зазначених документів органу опіки та піклування вбачається, що головними обставинами, якими обґрунтовуються такі висновки, є наявність у батька житла на праві власності, постійного місця роботи, стабільного офіційного доходу, тривалість виховання обох синів, а також взаємна привязаність дітей та недоцільність їх розєднання, при цьому будь-яких виняткових обставин, за яких малолітніх дітей слід розлучати з матірю або батьком органом опіки та піклування не виявлено (а.с.а.с.132, 225).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що є давнім другом батьків позивача за зустрічним позовом, неодноразово буває в гостях як у ОСОБА_3, так і у його батьків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 Пояснив також, що для проживання, розвитку та виховання дітей їх батьком, дідусем та бабусею створені найкращі умови, діти ходять в школу та дитячий садок, старший син ОСОБА_7 займається спортом. Зазначив також, що від батьків позивача за зустрічним позовом неодноразово чув скарги, що менша дитина часто приїжджає від матері з Білгород-Дністровського у занехаяному стані, й після цього хворіє.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14, допитані у судовому засіданні, дали показання, що їх син позивач за зустрічним позовом - працює водієм на підприємстві «Мілер», і тому вони два дні на тиждень доглядають за онуками. Решту тижня онуками опікується ОСОБА_3, який присвячує їм увесь свій час, відвозить в школу та садок, до спортивної секції. Зазначили також, що раніше між сином та колишньою невісткою існувала домовленість щодо проживання дітей, оскільки старша дитина виявила бажання залишитися в Татарбунарах. Згодом вони помітили, що молодший син ОСОБА_8, приїжджаючи від ОСОБА_1, постійно хворів, тричі доводилося лікувати його н стаціонарі. Пояснили, що, побоюючись за його здоровя, син вирішив забрати дитину до себе і свідки його підтримали. Пояснили також, що жодних перешкод ОСОБА_1 з боку ОСОБА_3 не чинилося та не чиниться, навпаки позивач за первісним позовом сама дуже рідко виявляє бажання приїхати та побачити дітей, обіцяє старшому сину забрати його на канікули та не виконує обіцянки. До початку допиту свідок ОСОБА_14 зазначив, що відчуває гостру неприязнь до колишньої невістки через те, що вона вирішила розлучитися з його сином, не зважаючи на те, що родина ОСОБА_14 дуже тепло та з любовю прийняла її колись до себе.

В судовому засіданні малолітній ОСОБА_6, який досяг десяти років, у присутності представника служби у справах дітей та шкільного психолога висловив бажання залишитися проживати разом з батьком ОСОБА_3, оскільки звик до школи, друзів, має хобі. Крім того, висловив бажання періодично приїжджати до матері у гості.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами з сімейних правовідносин, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу (далі СК) України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ч.1 ст. 161 СК України, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Декларацією прав дитини, затвердженою резолюцією Генеральної Асамблеєї ООН від 20.11.1959 року, висловлено заклик, зокрема, до місцевої влади та національних урядів до того, щоб вони намагалися дотримуватися прав дитини шляхом законодавчих та інших заходів, що будуть поступово застосовуватися відповідно до низки принципів, в тому числі принципу, за яким малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матірю (принцип 6).

Судом встановлено, що батько та мати малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_8 проживають окремо, не дійшли згоди щодо місця проживання дітей.

Дослідженими судом доказами також підтверджується, що як мати, так і батько відповідально ставилися до дітей, належним чином організували побутові умови для їх проживання та розвитку.

Посилання ОСОБА_3 на незадовільний стан здоров'я меншого сина як на підставу залишення цієїх дитини проживати разом з собою спростовуються матеріалами справи, а саме виписками з історії хвороби ОСОБА_6, 07.11.2013 року, з яких слідує, що дитина у червні-липні 2015 року та у червні 2016 року хворіла з діагнозами гострий рінофарінгіт та фолікулярна ангіна (а.с.а.с.151-153), зазначені хвороби не є хронічними, та, на думку суду, можуть виникати у дітей трирічного віку незалежно від якості виконання батьками своїх обов'язків.

Суд оцінює критично викладені органом опіки та піклування мотиви при складанні висновків про доцільність визначення місця проживання дітей разом з батьком, оскільки Татарбунарською РДА не було враховано, що ОСОБА_1 також має стабільний офіційний дохід на рівні, не меншому за ОСОБА_3, з моменту народження дітей займалася їх вихованням до моменту виникнення спору у червні 2016 року, забезпечила періодичний медичний огляд та влаштування меншого сина у дитячий садок, а також необхідними побутовими умовами для його розвитку. Посилання органу опіки та піклування на наявність у ОСОБА_3 житла на праві власності у якості обґрунтування доцільності визначення місця проживання дітей з батьком суд вважає неспроможними, оскільки, по-перше, обєкт нерухомості, в якому проживає позивач за зустрічним позовом, належить сторонам у рівних частках, що підтверджується рішенням Татарбунарського районного суду від 22.10.2015 року у справі №515/1023/15-ц (а.с.52) та, по-друге, ОСОБА_1 створила належні умови для виховання та розвитку дітей у іншому житлі, яким користується на законних підставах (а.с.а.с.229, 230).

Суд вважає, що при розгляді справи не було встановлено виняткових обставин, за яких малолітні ОСОБА_8 мають розлучатися зі своєю матірю (зловживання алкогольними напоями, наркотичними засобами, аморальність її поведінки, що може зашкодити розвиткові дітей, тощо), що є підставою для визначення їх місця проживання разом з ОСОБА_1

Зазначене узгоджується з обовязковим для врахування висновком щодо застосування норм права, викладеним у постанові Верховного Суду України (далі ВСУ) від 14.12.2016 року у справі №6-2445цс16.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

При розгляді справи сторонами не заперечувалося, що до моменту виникнення спору щодо місця проживання дітей у червні 2016 році ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, більше року проживали окремо разом з батьком в м.Татарбунари та матірю в м.Білгород-Дністровському, періодично бачили один одного, призвичаїлись до такого укладу життя, який не завдавав шкоди психологічному стану братів.

В судовому засіданні ОСОБА_6, якому виповнилося десять років, висловив недвозначне бажання проживати разом з батьком.

За таких обставин, суд доходить висновку про можливість відступити від наведеного вище правового висновку ВСУ та в інтересах малолітнього ОСОБА_6, 2007 року з урахуванням висловленого бажання дитини, визначити його місце проживання разом з ОСОБА_3

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.79 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судом встановлено, що при подачі позову, ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 551грн.20коп.(а.с.6). Докази на підтвердження понесення позивачем інших витрат в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, сплачений позивачем за первісним позовом судовий збір у розмірі 551грн.20коп., підлягає стягненню з ОСОБА_3 на її користь.

З матеріалів справи вбачається, що при подачі зустрічного позову ОСОБА_3 також сплачено судовий збір у розмірі 551 грн.20коп. (а.с.157). Докази на підтвердження понесення позивачем за зустрічним позовом інших витрат в матеріалах справи відсутні.

Відтак, сплачений ОСОБА_3 при подачі зустрічної позовної заяви судовий збір підлягає стягненню з ОСОБА_1 на його користь.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 64, 123, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, Татарбунарська районна державна адміністрація Одеської області, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7, разом з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_11 та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_12.

В іншій частині позову відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача служба у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області, орган опіки та піклування Татарбунарської міської ради Одеської області, про визначення місця проживання дитини задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, разом з батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_13, який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_14.

У задоволенні іншої частини зустрічних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_13, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, судовий збір на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, у розмірі 551 (пятисот пятдесяти однієї) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 судовий збір на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_13, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, у розмірі 551 (пятисот пятдесяти однієї) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: