Дата документу 26.05.2017 Справа № 554/2423/17
Провадження №2/554/1890/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2017 року м. Полтава

Суддя Октябрського районного суду м. Полтави Блажко І.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до товарної біржі «Полтавська регіональна біржа нерухомості», товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько Білоруське підприємство «Авіс», третя особа ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання добросовісним набувачем майна ,-

В С Т А Н О В И В :

28 березня 2017 року в провадження судді надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТБ «Полтавська регіональна біржа», ТОВ «Українсько-Білоруське підприємство «Авіс» про визнання добросовісним набувачем майна. В якій прохала: визнати позивача добросовісним набувачем майна нежитлового приміщення площею 112,8 кв.м. за адресою м. Полтава, вул.. Сінна,8/1.

Ухвалою судді від 28 березня 2017 року позивачу був наданий строк для усунення недоліків шляхом: надання квитанції про сплату судового збору; надання копії позовної заяви та копії всіх документів, що додаються до неї відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

22 травня 2017 року повернувся конверт за закінченням терміну зберігання.

Таким чином ухвала без руху від 28 березня 2017 року не виконана.

Відповідно до ст.121 ЦПК України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року вказано, що обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Оскільки позивач не усунув недоліки позовної заяви, суддя приходить до висновку про повернення позовної заяви позивачу.

Також, суд роз'яснює позивачу про те, що відповідно до ч.5 ст.121 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.121, 293 ЦПК України , -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до товарної біржі «Полтавська регіональна біржа нерухомості», товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько Білоруське підприємство «Авіс», третя особа ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання добросовісним набувачем майна вважати неподаною та повернути позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 5 днів з дня отримання ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили протягом 5 днів з дня її отримання, якщо не буде оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя І. О. Блажко