АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Поліщук Н.В., Головачова Я.В.

при секретарі: Горак Ю.М.

за участю осіб:

позивача ОСОБА_1

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

представника Органу опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації - Охотник Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Макеєва Надія Василівна, про визнання договору недійсним та визнання права власності на квартиру та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_9, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про виселення, усунення перешкод в користуванні власністю та зобов'язання вчинити дії, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_9

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року

в с т а н о в и л а:

Справа №752/8049/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1469/2017
Головуючий у суді першої інстанції: А.В. Новак
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
У квітні 2014 року ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_9 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Макеєва Н.В., про визнання договору недійсним та визнання права власності на квартиру. Свої вимоги обґрунтував тим, що квартира АДРЕСА_1 була придбана за його кошти, зароблені ним у США. Зазначив, що між ним та його братом ОСОБА_6 існувала домовленість згідно якої право власності на спірну квартиру було формально оформлено на його брата ОСОБА_6 з метою отримання останнім візи на в'їзд до США. За кошти ОСОБА_1 22.06.2004 року ОСОБА_6 придбав дану квартиру та сплатив послуги нотаріуса. Потім ОСОБА_6 надав брату доручення на розпорядження спірною квартирою.

ОСОБА_1 зазначив, що у подальшому, коли він намагався переоформити дану квартиру на своє ім'я, між ним та ОСОБА_6 велися переговори щодо переоформлення спірної квартири на його ім'я, однак брат відмовився, у зв'язку з чим він був змушений спочатку звернутися із заявою до Шевченківського РВ УМВС України в Чернівецькій області з метою надання відповідної оцінки діям його брата та у подальшому до суду. Однак, 18.10.2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, зареєстрований у реєстрі за № 4998. За яким фактично було здійснено відчуження його квартири за значно нижчою від реальної вартості квартири ціною - 149326,00 грн., відповідно до оцінки проведеної ТОВ «Південні зірки», що не відповідає реальній вартості квартири. Також в оспорюваному договорі зазначено ряд обставин, які не відповідали дійсним обставинам, як-то наявність неповнолітньої особи, і тому при здійсненні відчуження квартири повинен був би бути дозвіл органу опіки та піклування, однак такого надано не було. Сама покупець ОСОБА_3 ніколи не оглядала квартиру, ніколи не проживала у спірній квартирі, взагалі даний договір купівлі - продажу укладений фіктивно з метою вимагання у нього 28000 доларів США, які він начебто винний своєму братові. Хоча ці кошти були повернені йому ОСОБА_6 добровільно, так як це був його борг перед ним. А тому, ОСОБА_1 просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на спірну квартиру, оскільки саме він виступив покупцем за вказаним вище договором купівлі-продажу, саме за його кошти була куплена на ім'я ОСОБА_6 спірна квартира, просив суд зобов'язати Державну реєстраційну службу України внести зміни до реєстру прав власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 із зазначенням власника - ОСОБА_1

Крім того, ОСОБА_1 також просив суд визнати недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1, від 18.10.2013 року укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, зареєстрований у реєстрі за № 4998.

З позовом до суду звернулася ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_9, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про виселення, усунення перешкод в користуванні власністю та зобов'язання вчинити дії. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири, укладеного 18 жовтня 2013 року між нею та ОСОБА_6 вона є власником квартири АДРЕСА_1. Зазначений договір було посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В., відповідно до умов пункту 9 якого, ОСОБА_6 стверджував що згідно ст. 403, 405 ЦК України та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» зазначений договір не порушує права та інтереси неповнолітніх, малолітніх та інших осіб, які зареєстровані і проживають у квартирі, що є предметом даного договору. Неповнолітні та/або малолітні діти права користування вказаною вище квартирою не мають. Також відповідно до п. 10 Договору, ОСОБА_6 зобов'язувався знятися з реєстраційного обліку, звільнити квартиру від особистих речей, предметів домашньої обстановки та вжитку та передати ключі від квартири у строк до 28 жовтня 2013 року. ОСОБА_3 стверджує у позові, що після укладення Договору, їй стало відомо, що у квартирі проживає ОСОБА_1 та ОСОБА_9, при цьому останній без її згоди та згоди попереднього власника, в день укладення договору купівлі-продажу квартири був зареєстрований у спірній квартирі.

Вважає, що наявність таких обставин та невиконання умов Договору порушує її права, як власника квартири, а тому просить суд ухвалити рішення, яким зобов'язати ОСОБА_6 звільнити спірну квартиру від особистих речей, предметів домашньої обстановки і вжитку та передати їй ключі від дверей даної квартири. Виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_9 з спірної квартири і визнати ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_9 такими що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Макеєва Н.В., про визнання договору недійсним та визнання права власності на квартиру відмовлено. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_9, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про виселення, усунення перешкод в користуванні власністю та зобов'язання вчинити дії задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_6, ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_9, звільнити квартиру АДРЕСА_1 від особистих речей, предметів домашньої обстановки та вжитку. Зобов'язано ОСОБА_6 передати ОСОБА_3 ключі від дверей квартири АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_9 з квартири АДРЕСА_1. Визнано ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_9 такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, неправильну оцінку та дослідження доказів, просить рішення суду скасувати рішення Голосіївського районного суду від 29.03.2016 року по даній справі та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 18.10.2016 року, яка розташована на момент укладання вказаного договору за адресою АДРЕСА_1, визнати за ним право власності на зазначену квартиру, зобов'язати Державну реєстраційну службу України внести зміни до реєстру прав власності на нерухоме майно з зазначенням власником квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 37,90 м2, що складається з 1-ї кімнати жилою площею 20,00 м2, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 00 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований та постійно мешкає за адресою АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зобов'язати ОСОБА_3 знятися з реєстрації за адресою АДРЕСА_1, де вона фактично не мешкає, та визначити їй для цього строк виконання рішення суду не більше ніж один календарний тиждень; зобов'язати батьків малолітньої дитини ОСОБА_13 - мати ОСОБА_3 та батька ОСОБА_14, зняти малолітню дитину з реєстрації за адресою АДРЕСА_1, де вона фактично не мешкає, та визначити ОСОБА_3 та ОСОБА_14 для цього строк виконання рішення суду не більше ніж один календарний тиждень, у випадку невиконання ОСОБА_3 та ОСОБА_14 рішення суду у добровільному порядку у визначений в рішенні суду строк щодо зняття з реєстрації ОСОБА_3 особисто та зняття з реєстрації їх малолітньої дитини ОСОБА_13 за адресою АДРЕСА_1, зобов'язати Голосіївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві внести зміни до Єдиного державного демографічного реєстру та зняти ОСОБА_3 та ОСОБА_13 з реєстрації за адресою АДРЕСА_1. Судові витрати стягнути з відповідачів.

В обґрунтування зазначив, що судом першої інстанції обмежено його у здійсненні наданих законом прав, оскільки він та його малолітній син були неналежно повідомлені про судові засідання, які відбувалися, так як судові повістки направлялися їм у м. Чернівці, де вони не проживають та не зареєстровані. У суду була інформація щодо місця проживання ОСОБА_1, проте судові повістки не направлялися за адресою проживання. Починаючи з 19.02.2014 року до 02.07.2015 року представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 не мав повноважень на представництво інтересів ОСОБА_3, оскільки є адвокатом та здійснював свої повноваження на підставі договору на представництво учасника цивільного процесу від 22.01.2014 року.

Вказав, що суд безпідставно відмовив йому у прийнятті доповнень до позовної заяви від 16.04.2014 року, одразу повернувши їх через несплату судового збору за збільшення позовних вимог, натомість повинен був у порядку ст.121 ЦПК України надати час для усунення недоліків. Також суд безпідставно відмовив у прийнятті документів, які були надані ним як докази до зазначених у позові обставин. А тому, не маючи у розпорядженні відповідних доказів, суд не з'ясував дійсних обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору. ОСОБА_1 вказав на те, що саме за його кошти була придбана на ім'я його брата - ОСОБА_6 спірна квартира, саме він - ОСОБА_1 фактично був покупцем за договором купівлі-продажу квартири і лише формально покупцем в договорі було зазначено ОСОБА_6 ОСОБА_6 не був власником квартири, він не мав права продавати цю квартиру будь-кому, оскільки достовірно знав, що квартира належить ОСОБА_1 на праві власності.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити з викладених підстав.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4. в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Представник Органу опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації - Охотник Є.М. у судовому засіданні апеляційної інстанції просив апеляційний суд вирішити спір з урахуванням інтересів дітей.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надіслали до суду заяви, у яких просять проводити розгляд справи без їх участі.

Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Макеєва Н.В. у судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, будь - яких заяв, клопотань до суду апеляційної інстанції не надходило. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за її відсутності, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України. Неявка цієї особи в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Так, відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості належними та допустимими доказами. При цьому, суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 в межах їх доведеності перед судом, виходячи з того, що права та законні інтереси ОСОБА_1 укладеним 18.10.2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 договором купівлі - продажу спірної квартири не порушені.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Так, відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права, обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, районний суд у повному обсязі не виконав вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не вжив заходів щодо повного з'ясування обставин справи.

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено під час перегляду справи апеляційним судом, ОСОБА_1 в ході судового розгляду було подано доповнення до позовної заяви від 16.04.2004 року, у яких він просив суд визнати недійсним у частині покупця договір купівлі - продажу АДРЕСА_1, від 22 червня 2004 року укладений між ОСОБА_15 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю.П., зареєстрований в реєстрі за № 3547 та перевести права та обов'язки покупця за даним договором на нього з подальшим визнанням за ним права власності на спірну квартиру. Просив визнати фіктивним та недійсним укладений договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, від 18 жовтня 2013 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В., зареєстрований у реєстрі за № 4998. Тобто, ОСОБА_1 фактично просив суд визнати договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, від 22 червня 2004 року укладений між ОСОБА_15 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю.П., зареєстрований в реєстрі за № 3547, в частині покупця недійсним та визнати за ним право власності на спірну квартиру шляхом визнання його покупцем за даним договором купівлі - продажу квартири. Визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, від 18 жовтня 2013 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В., зареєстрований у реєстрі за № 4998, як такий, що укладений з порушення передбачених законом вимог.

Проте, як вбачається, суд першої інстанції у порушення вимог закону, відмовив ОСОБА_1 у прийнятті зазначених доповнень, здійснив розгляд справи за первісними вимогами, які ОСОБА_1 намагався змінити та збільшити, а відтак, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового за правилами ст. 309 ЦПК України.

Так, відповідно до положень ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов'язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов'язок передати предмет договору наступному власнику.

Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат.

Отже, за звичаями ділового обороту презюмується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Так, пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 кодексу, саме на момент вчинення правочину.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Положеннями ст. 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини.

Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбано за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір.

Як вбачається із матеріалів справи, 22 червня 2004 року між ОСОБА_15 (продавець за договором) та ОСОБА_6 (покупець за договором) було укладено договір купівлі - продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю.П., зареєстрований в реєстрі за № 3547, за яким продавець передав у власність покупцю, а покупець прийняв від продавця (купив) квартиру АДРЕСА_1, і оплатив її вартість за ціною та у порядку, передбаченому договором (а.с. 59, т.І).

Як показали суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2, допитані судом в якості свідків, у травні - червні 2004 року саме ОСОБА_1 знайшов квартиру АДРЕСА_1, яку мав намір придбати для себе за кошти зароблені ним у США. Передавши власниці даної квартири завдаток, домовився з нею про усі суттєві умови укладення договору купівлі - продажу. На той час, його брат ОСОБА_6, з яким у нього були довірчі стосунки, збирався до США на заробітки, оскільки його доходи в Україні були мізерними, та йому необхідно було мати нерухомість в Україні, що було гарантом надання візи для в'їзду до США. З метою допомогти брату, ОСОБА_1 погодився оформити право власності на спірну квартиру за рідним братом - ОСОБА_6, який обіцяв у подальшому переоформити таке право власності на нього. І продавець, і її дочка, і нотаріус були обізнані про те, що право власності на дану квартиру оформляється на ОСОБА_6 за певною домовленістю. Після укладення договору купівлі - продажу спірної квартири ОСОБА_6 передав ОСОБА_1 оригінал договору, а також надав на його ім'я довіреність на розпорядження та користування даною квартирою, а ОСОБА_17 передала ОСОБА_1 технічний паспорт та інші документи, а також ключі від квартири. До 2013 року ОСОБА_1 не переоформлював право власності на спірну квартиру, оскільки розпоряджався та користувався нею безперешкодно, та на той час між ним та його братом існували довірливі стосунки. Маючи намір переоформити право власності на спірну квартиру ОСОБА_1 звернувся до брата із такою вимогою, проте у серпні 2013 року останній відмовив ОСОБА_1 у переоформленні у визначеному законом порядку право власності на спірну квартиру, вимагаючи за це 28000 доларів США, які нібито ОСОБА_1 йому винен.

Так, не дійшовши згоди щодо переоформлення права власності на спірну квартиру, ОСОБА_6 отримавши у нотаріуса дублікат договору купівлі - продажу квартири від 22.06.2004 року, уклав 18 жовтня 2013 року з ОСОБА_3 договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В., зареєстрований у реєстрі за № 4998.

ОСОБА_1, як на підтвердження заявлених позовних вимог щодо придбання спірної квартири за його кошти вказував, що саме він здійснив оплату вартості квартири, із коштів, що належали йому особисто, які він заробив перебуваючи у США, що підтверджується копією фінансових документів США та копією закордонного паспорта із відмітками про перетин кордону протягом 2004 року та переказами відповідних грошових коштів.

Після укладення договору купівлі - продажу саме ОСОБА_1 (а не ОСОБА_6.) зареєструвався в спірній квартирі, де проживав та продовжує проживати до теперішнього часу, та несе всі витрати по утриманню квартири як її фактичний власник. Також у спірній квартирі зареєстрований і проживає його малолітній син ОСОБА_9 У свою чергу, ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_7, а також їхні діти у даній квартирі ніколи не проживали, лише іноді ОСОБА_6 зупинявся, коли був проїздом у м. Києві, жодних витрат по її утриманню не ніс.

Факт купівлі спірної квартири за кошти ОСОБА_1 підтверджується показами ОСОБА_1 та ОСОБА_2, допитаних у апеляційному суді у якості свідків.

Так, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 показали, що у телефонній розмові з ними ОСОБА_6 визнав той факт, що спірна квартира була придбана за кошти ОСОБА_1, але покупцем за даним договором було зазначено ОСОБА_6 за домовленістю з братом з метою отримання ним візи на в'їзд до США, що відображено на аудіозаписі розмови між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, ОСОБА_7, наданої ОСОБА_1 та роздруківкою цього запису, що міститься у матеріалах справи (а.с. 153-163, т. ІV).

В матеріалах справи містяться докази, які підтверджують фінансову спроможність ОСОБА_1 придбати квартиру в м. Києві, а саме інформація щодо розміру отриманого ним заробітку в США відповідно до його декларації, а також перетинання ним державного кордону з Україною (а.с. 158-174, 13-15, т.V).

Саме ОСОБА_1 вселився до спірної квартири, де він і проживає разом з дружиною та малолітнім сином ОСОБА_9, вказана обставина підтверджується актом комісії (а.с. 110, т.V) та відповідачами не спростовується. ОСОБА_6 до спірної квартири не вселявся і ніколи в ній не проживав, разом з сім'єю він проживає постійно в м. Чернівці.

12.11.2004 року ОСОБА_6 видав довіреність на ім'я ОСОБА_1, якою надав ОСОБА_1 усі права щодо спірної квартири, у тому числі і право розпорядження квартирою терміном на п'ять років (а.с. 101, т. V). Як показав суду ОСОБА_1, саме на підставі даної довіреності він мав переоформити право власності на спірну квартиру на себе, але довіряв брату і під час дії даної довіреності не вчинив цих дій.

ОСОБА_1 на підставі вказаної довіреності 26 листопада 2004 року уклав з ЖЕО-102 Договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території (а.с. 102,103, т.V). Витрати по утриманню спірної квартири несе постійно ОСОБА_1, сплачені квитанції знаходяться саме у нього, копії містяться в матеріалах справи. ОСОБА_1 здійснив ремонт в спірній квартирі, що підтверджується копіями товарних чеків та придбав меблі і техніку (а.с.111,112,113,114,115,116,117,118, т.V).

Договір на отримання послуг кабельного телебачення з ЗАТ «Воля-Кабель» 28.12.2005 року укладений ОСОБА_1, що підтверджується копією договору та копіями сплачених ним квитанцій за вказану послугу, квитанції адресовані на ім'я ОСОБА_1 (а.с. 107-108, 88-93, т.V).

Договір з ВАТ «Укртелеком» 26.11.2004 року також був укладений саме ОСОБА_1, як споживачем послуг зазначеного Товариства (а.с.104-106, т.V).

Враховуючи вищевикладене, а також те, що в ході розгляду справи встановлено, що саме ОСОБА_1, а не ОСОБА_6 виступив покупцем квартири за адресою вказаною у договорі від 22.06.2004 року, сплативши при цьому власні кошти в розмірі, які визнані продавцем як достатніми щодо вартості квартири, колегія суддів вважає позовні вимоги ОСОБА_1, які суд першої інстанції безпідставно не прийняв, про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, від 22 червня 2004 року укладеного між ОСОБА_15 та ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю.П., зареєстрованим в реєстрі за № 3547, в частині покупця та переведення права покупця на ОСОБА_1 доведеними та такими що підлягають задоволенню з зазначених вище підстав, а також з урахуванням положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

ОСОБА_1 ставилося питання про визнання за ним права власності на спірну квартиру, відповідно до викладених ним в позові обставин, вбачається, що ОСОБА_1 просив суд визнати саме його покупцем за вказаним вище договором купівлі-продажу квартири і, відповідно, визнати за ним право власності на дану квартиру шляхом переведення прав покупця. Колегія суддів вважає, що така вимога підлягає задоволенню шляхом визнання його покупцем за вказаним договором купівлі - продажу.

При цьому, задовольнивши вимоги ОСОБА_1 щодо переведення на нього прав покупця за договором купівлі - продажу квартири від 22.06.2004 року, суд фактично визнає за ним право власності на дане нерухоме майно як сторони у договорі шляхом визнання його покупцем за вказаним договором. При цьому, колегія суддів не виходить за межі заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, оскільки всі ці обставини фактично викладені ним в позовній заяві, а крім того, ОСОБА_1 (до переходу до розгляду справи по суті) в суді першої інстанції намагався подати заяву про збільшення позовних вимог, але суд безпідставно не прийняв дану заяву і, відповідно, не встановив в повному обсязі обставини справи, що мало суттєве значення для встановлення істини і справедливості по даній справі.

Оскільки саме ОСОБА_1 є покупцем спірної квартири за договором від 22.06.2004 року то, відповідно, не наступає право щодо віндикаційної вимоги до ОСОБА_3, а діють загальні правила щодо недійсності укладеного правочину. ОСОБА_1 не укладав договору купівлі-продажу квартири від 18.10.2013 року, в квартирі постійно проживає та зареєстрований його малолітній син ОСОБА_9, а тому волевиявлення фактичного власника квартири на її продаж не було.

Відтак, колегія суддів вважає за необхідне визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, від 18 жовтня 2013 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В., зареєстрований у реєстрі за № 4998, оскільки зазначені вимоги у даному випадку не відносяться до віндикаційних, а отже можуть бути задоволені судом з метою захисту прав та законних інтересів ОСОБА_1 та його малолітнього сина.

Відповідно до ч. 5 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

За таких обставин, вирішення судом у даній справі зазначених питань не передбачено законом.

Законом визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Жоден доказ не має наперед встановленого значення.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Отже, суд першої інстанції невірно визначив характер спірних правовідносин, безпідставно та необґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у прийнятті доповнень до позовної заяви, що за своїм змістом є фактичним уточненням позовних вимог відповідно до викладених у позовній заяві від 16.04.2004 року обставин справи.

Колегія суддів, оцінивши зібрані під час розгляду даної справи докази, дійшла висновку про те, що ОСОБА_1 фактично є покупцем за договором купівлі - продажу спірної квартири АДРЕСА_1, від 22 червня 2004 року укладеним між ОСОБА_15 та ОСОБА_6, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю.П., зареєстрованим в реєстрі за № 3547.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Частина 1 ст. 58 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

З урахуванням встановлених колегією суддів обставин та наведених доказів вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, оскільки договір купівлі-продажу квартири, який вона уклала з ОСОБА_6 є недійсним, ОСОБА_6 не мав права на відчуження спірної квартири, він не був її фактичним власником. ОСОБА_3 не позбавлена права вирішення питання щодо застосування наслідків укладеного нею недійсного правочину.

Разом з тим, твердження ОСОБА_1 про те, що адвокат ОСОБА_4 не мав повноважень на представництво в суді інтересів ОСОБА_3 колегія суддів оцінює критично, оскільки його повноваження посвідчуються встановленими статтею 42 ЦПК України документами. ОСОБА_3 не спростовувала факту укладання нею з вказаним адвокатом угоди про правову допомогу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст. 60, 213, 214 ЦПК України щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи і дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволенні вимог ОСОБА_1, та наявності підстав для задоволення вимог ОСОБА_3

Відповідно до положень ст. 309 ЦПК України, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

За наведених обставин, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та часткового задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 не може бути залишене в силі, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 з наведених підстав.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з врахуванням того, що суд апеляційної інстанції частково задовольнив позов ОСОБА_1 та відмовив у задоволенні позову ОСОБА_3, з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову до суду по 121, 80 грн. з кожного та на користь держави судові витрати по сплаті судового збору за подачу ОСОБА_1 апеляційної скарги по 133, 98 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_9, задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року, скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, від 22 червня 2004 року укладений між ОСОБА_15 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю.П., зареєстрований в реєстрі за № 3547, в частині покупця недійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1, шляхом визнання його покупцем за договором купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, від 22 червня 2004 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю.П., зареєстрованим в реєстрі за № 3547.

Визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, від 18 жовтня 2013 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В., зареєстрований у реєстрі за № 4998.

ОСОБА_3 відмовити у задоволенні позову.

Стягнути зОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу позовної заяви по 121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп. з кожного.

Стягнути зОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь держави судовий з бір за подачу апеляційної скарги по 133 (сто тридцять три) грн. 98 коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: