Справа № 359/3958/17
Провадження № 2/359/1758/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2017 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі :

головуючого судді Вознюка С.М.,

секретаря Пугач Д.О.,

за участю представника позивача - адвоката Борщика С.В., законного представника відповідача - ОСОБА_2, представника третьої особи Корніяки Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5, тертя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування (служба у справах сім'ї та дітей) Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

18.05.2017 року позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.12.2005 року Рішенням Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району №559 від 20.12.2005 року його матері ОСОБА_6, як багатодітній матері з сім'єю було надано трикімнатну квартиру в АДРЕСА_1. У вищезазначеній квартирі зареєстрували своє місце проживання та проживали лише четверо осіб: ОСОБА_4 (син), ОСОБА_7 (син), ОСОБА_2 (невістка), ОСОБА_8 (онука). У вересні 2011 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області було розірвано шлюб брата позивача ОСОБА_7 з ОСОБА_2, після чого ОСОБА_2 разом з їхньою спільною дочкою ОСОБА_8 виїхала з даної квартири на постійне місце проживання до її батьків за адресою: АДРЕСА_1. Перед переїздом з квартири ОСОБА_2 заявила, що не буде претендувати на свою частину квартиру при приватизації та написала розписку згідно з якою зобов'язувалась виписатись із квартири. Після виїзду ОСОБА_2 з донькою з квартири, позивач разом зі своїм братом ОСОБА_7 залишилися спільно проживати у квартирі.

Через декілька років позивачу стало відомо, що 23.112007 року ОСОБА_2 було приватизовано дану квартиру в спільну власність із дочкою ОСОБА_8.

Після звернення до суду за захистом своїх прав, у грудні 2013 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області було винесено рішення по справі № 2/359/2986/2017, згідно з яким визнано недійсним свідоцтво №589 про право власності на житло від 23.11.2007 року, видане КП Бориспільської рацйонної ради «ЖКК» на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1, а судовим рішенням від 09 січня 2015 року по справі № 359/9758/14-ц скасовано державну реєстрацію права власності відповідачів на квартиру.

Оскільки, починаючи з вересня 2011 року ОСОБА_2 жодного дня не проживала у АДРЕСА_1, участь у витратах на утримання квартири не брала, то вона є такою, що втратила право користування квартирою.

Як наслідок заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 01.12.2016 по справі № 359/5633/16-ц, провадження № 2/359/1951/2016 позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково та визнано ОСОБА_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1. Рішення набрало законної сили 25.01.2017 року.

Зняти з реєстрації ОСОБА_2 на даний час позивач не має можливості, оскільки згідно відповіді органу реєстрації - Великоолександрівської сільської від 03.02.2017 року № 2-16/03/232 виходить, що орган реєстрації не має можливості зняти з реєстрації гр. ОСОБА_2, не порушивши при цьому права малолітньої дитини та законодавство України. Оскільки 05.01.2017 року (до набрання судовим рішенням від 01.12.2016 року законної сили) ОСОБА_2 було зареєстровано місце проживання за адресою: АДРЕСА_1. її новонародженої дитини ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н.).

Позивач зазначає, що дії ОСОБА_2 свідчать про зловживання нею правом, оскільки реєстрацію малолітньої дитини за місцем своєї реєстрації вона здійснила 05.01.2017 року з порушенням строків, встановлених ст. 29 ЦК України та ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», (майже через три місяці після народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 р. н.) та вчинила їх виключно з метою не допустити в подальшому виконання Рішення суду від 01.12.2016 року, щодо зняття її з реєстрації в спірній квартирі.

Саме тому, дії ОСОБА_2, щодо реєстрації місця проживання її малолітньої дитини ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н.) позивач вважає неправомірними та такими, що порушують його права, як члена сім'ї наймача, навмисно вчинені з метою здійснення перешкод до виконання судового рішення про зняття її з реєстрації місця проживання. У зв'язку з вищевикладеним, позивач ОСОБА_4 просить суд визнати ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н.) такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_3.

Позивач та представник позивача в судове засідання з'явилися, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, обставини справи підтвердили.

Законний представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання з'явилась та надала заперечення на позовну заяву. Свої заперечення обґрунтувала тим, що Позивач не є безпосереднім власником квартири у якій прописана неповнолітня ОСОБА_5, а тому не має права на подання даного позову, оскільки прописка, у квартирі АДРЕСА_1, неповнолітньої ОСОБА_5, на думку законного представника ОСОБА_2 жодним чином не впливає на його права та обов'язки щодо користування даною квартирою, а тому дана позовна заява є безпідставною.

Представник третьої особи, органу опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації Корніяка Л.Г. в судове засідання з'явився, при вирішенні спору поклалась на думку суду.

Заслухавши пояснення позивача, заперечення законного представника відповідача, представника третьої особи дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що в квартирі в АДРЕСА_1, зареєстрували своє місце проживання та проживали четверо осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8. У вересні 2011 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області було розірвано шлюб ОСОБА_7 з ОСОБА_2, після чого ОСОБА_2 разом з їхньою спільною дочкою ОСОБА_8 виїхала з даної квартири на постійне місце проживання до її батьків за адресою: АДРЕСА_1. Перед переїздом з квартири ОСОБА_2 заявила, що не буде претендувати на свою частину квартиру при приватизації та написала розписку згідно з якою зобов'язувалась виписатись із квартири. Після виїзду ОСОБА_2 з донькою з квартири, позивач разом зі своїм братом ОСОБА_7 залишилися спільно проживати у квартирі.

Через декілька років позивачу стало відомо, що 23.112007 року ОСОБА_2 було приватизовано дану квартиру в спільну власність із дочкою ОСОБА_8.

Після звернення до суду за захистом своїх прав, у грудні 2013 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області було винесено рішення по справі № 2/359/2986/2017, згідно з яким визнано недійсним свідоцтво №589 про право власності на житло від 23.11.2007 року, видане КП Бориспільської районної ради «ЖКК» на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1, а судовим рішенням від 09 січня 2015 року по справі № 359/9758/14-ц скасовано державну реєстрацію права власності відповідачів на квартиру.

Оскільки, починаючи з вересня 2011 року ОСОБА_2 жодного дня не проживала у АДРЕСА_1, участь у витратах на утримання квартири не брала, то вона є такою, що втратила право користування квартирою.

Як наслідок заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 01.12.2016 по справі № 359/5633/16-ц, провадження № 2/359/1951/2016 позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково та визнано ОСОБА_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1. Рішення набрало законної сили 25.01.2017 року.

Зняти з реєстрації ОСОБА_2 на даний час позивач не має можливості, оскільки згідно відповіді органу реєстрації - Великоолександрівської сільської від 03.02.2017 року № 2-16/03/232 виходить, що орган реєстрації не має можливості зняти з реєстрації гр. ОСОБА_2, не порушивши при цьому права малолітньої дитини та законодавство України. Оскільки 05.01.2017 року (до набрання судовим рішенням від 01.12.2016 року законної сили) ОСОБА_2 було зареєстровано місце проживання за адресою: АДРЕСА_1. її новонародженої дитини ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н.).

Позивач зазначає, що дії ОСОБА_2 свідчать про зловживання нею правом, оскільки реєстрацію малолітньої дитини за місцем своєї реєстрації вона здійснила 05.01.2017 року з порушенням строків, встановлених ст. 29 ЦК України та ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», (майже через три місяці після народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 р. н.) та вчинила їх виключно з метою не допустити в подальшому виконання Рішення суду від 01.12.2016 року, щодо зняття її з реєстрації в спірній квартирі.

Саме тому, суд також вважає, що дії ОСОБА_2, щодо реєстрації місця проживання її малолітньої дитини ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н.) позивач вважає неправомірними та такими, що порушують його права, як члена сім'ї наймача, навмисно вчинені з метою здійснення перешкод до виконання судового рішення про зняття її з реєстрації місця проживання. У зв'язку з вищевикладеним, позивач ОСОБА_4 просить суд визнати ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н.) такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_3.

Як вбачається з пояснень позивача, ОСОБА_2 починаючи з вересня 2011 року жодного дня не проживала у вищезазначеній квартирі. Крім того, дитина ніколи до квартири не вселялась, не проживала в ній жодного дня та її реєстрація в квартирі має виключно формальний характер. Також у квартирі не створено жодних умов для проживання дитини ОСОБА_5 , в тому числі відсутні ліжка, дитячий одяг, іграшки та будь-який натяк на перебування малолітньої дитини.

Після виїзду ОСОБА_2 з донькою з квартири, позивач разом зі своїм братом ОСОБА_7 залишилися спільно проживати у квартирі.

Відповідно до ч.1 ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до правил ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 71 ЖК України особа, яка понад шість місяців без поважних причин відсутня за місцем проживання, втрачає право користування жилим приміщенням. Згідно ж положень ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2016 року по справі № 359/5633/16-ц визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Суд вважає, що оскільки починаючи із 2011 року по цей час ОСОБА_2 жодного дня не проживала у спірній квартирі. Оскільки ОСОБА_2 вважається такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1, то і у її малолітньої доньки ОСОБА_5 відсутнє таке право.

Враховуючи вищевикладене вимоги позивача підлягають задоволенню.

Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. віднести на рахунок позивача ОСОБА_4, який сплачено при зверненні до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 391, 405 ЦК України, ст.ст. 57-62, 74, 79, 88, 205, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати малолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстровану в АДРЕСА_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Судові витрати у вигляді 640 грн. 00 коп. судового збору, віднести на рахунок позивача ОСОБА_4, який сплачено при зверненні до суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 15.08.2017 року.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду

Київської області С.М.Вознюк