Провадження № 22ц/790/504/17 Головуючий 1-ї інст. Салайчук С.М.
Справа №646/9819/16-ц Суддя доповідач Бровченко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Швецової Л.А., Довгаль А.П.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2016 року цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на постанови державного виконавця Червонозаводського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 03 червня 2016 року про повернення виконавчих документів стягувачу та неправомірну бездіяльність державного виконавця, заінтересована особа: ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на постанови державного виконавця Червонозаводського відділу державної виконавчої служби м. Харкова ГТУЮ у Харківській області від 03 червня 2016 року про повернення виконавчих документів стягувачу та неправомірну бездіяльність державного виконавця.

В обґрунтування скарги заявник зазначила, що 26 грудня 2013 року Червонозаводським районним судом м. Харкова ухвалене рішення по цивільній справі №646/7167/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, яким позов було задоволено частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму неповернутої позики у розмірі 143847 грн. 00 коп., неустойку (пеню) у розмірі 59914 грн. 89 коп., а загалом 203788 грн. 89 коп., судовий збір у сумі 2037 грн. 89 коп.

09 липня 2014 року Апеляційним судом Харківської області, було ухвалено рішення, яким вирішено: рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2013 року змінити, скасувавши його в частині відмови в стягненні процентів за користування позикою, стягненні неустойки, відмови в стягненні трьох процентів річних; стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти за користування позикою в сумі 11747 грн. 31 коп., три проценти річних - 7 534 грн. 44 коп. та пені 20 000 грн.; зменшити розмір загальної суми на користь ОСОБА_1 до 183128 грн. 75 коп.; зменшити розмір судового збору до 1831 грн. 28 коп.

24 грудня 2014 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ було винесено ухвалу, якою рішення апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2014 року в частині стягнення процентів за користування позикою скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до апеляційного суду.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08 квітня 2015 року скасовано рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2013 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування позикою та ухвалено нове, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти за користування позикою за період з 12 червня 2007 року по 29 липня 2013 рік у сумі 78992 грн. 66 коп.

На виконання цих судових рішень, 29 травня 2015 року та 02 червня 2015 року Червонозаводським районним судом м. Харкова були видані три виконавчих листи, в порядку ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», які були подані ОСОБА_1 через канцелярію до Червонозаводського ВДВС ХМУЮ разом із трьома заявами про відкриття виконавчих проваджень.

Незважаючи на те, що з моменту подання до Червонозаводського ВДВС ХМУЮ виконавчих листів пройшло більше року, до цього часу стягувачем не отримано від державної виконавчої служби жодної інформації щодо відкриття виконавчого провадження за поданими виконавчими листами.

22 серпня 2016 року за допомогою засобів поштового звязку ОСОБА_1 отримала три постанови державного виконавця Червонозаводського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області від 03 червня 2016 року про повернення виконавчих документів стягувачу.

Зазначені постанови державний виконавець, в порушення вимог ч. 4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», направив стягувачу лише 19 серпня 2016 року, хоча зобовязаний був це зробити не пізніше 06 червня 2016 року.

Як на підставу повернення виконавчих документів стягувачеві, державний виконавець посилається на відсутність у боржника майна.

Державний виконавець, в провадженні якого перебували виконавчі провадження за № 48598000, 48598006, 48597992 не вчинив жодних визначених законом дій з метою ефективного виконання зазначеного вище судового рішення.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за № 55277723 від 16 березня 2016 року, боржнику ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Тернопільська обл., м. Бережани, вул. Старухів Родини, буд. 15.

Незважаючи на це, державним виконавцем не було вчинено жодних дій щодо реалізації вказаного майна в рахунок погашення заборгованості.

Крім того, державний виконавець не реалізував можливість вплинути на боржника шляхом обмеження його у праві виїзду за межі України і не звернувся до суду із відповідним поданням в порядку п. 18 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377 ЦПК України, а також взагалі не здійснив жодних дій щодо забезпечення явки боржника до державної виконавчої служби.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2016 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірними та скасовано три постанови головного державного виконавця Червонозаводського ВДВС у м. Харкові ГТУЮ Харківської області ОСОБА_4 від 03 червня 2016 року про повернення виконавчих документів стягувачу за виконавчими провадженнями № 48598000, 48598006, 48597992 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми неповернутої позики у розмірі 143847 грн. 00 коп., неустойки (пені) у розмірі 59914 грн. 89 коп., а загалом - 203788 грн. 89 коп., процентів за користування позикою за період з 12 червня 2007 року по 29 липня 2013 рік у сумі 78992 грн. 66 коп. та судового збору у сумі 2037 грн. 89 коп.

Визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Червонозаводського ВДВС у м. Харкові ГТУЮ Харківської області ОСОБА_4, в провадженні якого знаходяться виконавчі провадження за № 48598000, 48598006, 48597992 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми неповернутої позики у розмірі 143847 грн. 00 коп., неустойки (пені) у розмірі 59914 грн. 89 коп., а загалом - 203788 грн. 89 коп., процентів за користування позикою за період з 12 червня 2007 року по 29 липня 2013 рік у сумі 78992 грн. 66 коп. та судового збору у сумі 2037 грн. 89 коп. щодо пропущення строку на надіслання стягувачу ОСОБА_1 трьох постанов про повернення виконавчих документів стягувачу від 03 червня 2016 року.

Визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Червонозаводського ВДВС у м. Харкові ГТУЮ Харківської області ОСОБА_4, в провадженні якого знаходяться виконавчі провадження за № 48598000, 48598006, 48597992 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми неповернутої позики у розмірі 143847 грн. 00 коп., неустойки (пені) у розмірі 59914 грн. 89 коп., а загалом - 203788 грн. 89 коп., процентів за користування позикою за період з 12 червня 2007 року по 29 липня 2013 рік у сумі 78992 грн. 66 коп. та судового збору у сумі 2037 грн. 89 коп. щодо не направлення ОСОБА_1 копій постанов про відкриття виконавчих проваджень.

Зобовязано головного державного виконавця Червонозаводського ВДВС у м. Харкові ГТУЮ Харківської області ОСОБА_4, в провадженні якого знаходяться виконавчі провадження за № 48598000, 48598006, 48597992 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми неповернутої позики у розмірі 143847 грн. 00 коп., неустойки (пені) у розмірі 59914 грн. 89 коп., а загалом - 203788 грн. 89 коп., процентів за користування позикою за період з 12 червня 2007 року по 29 липня 2013 рік у сумі 78992 грн. 66 коп. та судового збору у сумі 2037 грн. 89 коп. направити засобами поштового звязку на адресу ОСОБА_1 копії постанов про відкриття виконавчих проваджень.

Визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Червонозаводського ВДВС у м. Харкові ГТУЮ Харківської області ОСОБА_4, в провадженні якого знаходяться виконавчі провадження за № 48598000, 48598006, 48597992 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми неповернутої позики у розмірі 143847 грн. 00 коп., неустойки (пені) у розмірі 59914 грн. 89 коп., а загалом - 203788 грн. 89 коп., процентів за користування позикою за період з 12 червня 2007 року по 29 липня 2013 рік у сумі 78992 грн. 66 коп. та судового збору у сумі 2037 грн. 89 коп. щодо невиконання рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2013 року та Апеляційного суду Харківської області від 08 квітня 2015 року у строк, передбачений ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження».

Зобовязано головного державного виконавця Червонозаводського ВДВС у м. Харкові ГТУЮ Харківської області ОСОБА_4, в провадженні якого знаходяться виконавчі провадження за № 48598000, 48598006, 48597992 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми неповернутої позики у розмірі 143847 грн. 00 коп., неустойки (пені) у розмірі 59914 грн. 89 коп., а загалом - 203788 грн. 89 коп., процентів за користування позикою за період з 12 червня 2007 року по 29 липня 2013 рік у сумі 78992 грн. 66 коп. та судового збору у сумі 2037 грн. 89 коп. фактично виконати рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2013 року та Апеляційного суду Харківської області від 08 квітня 2015 року, в тому числі шляхом реалізації житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: Тернопільська обл., м. Бережани, вул. Старухів Родини, буд. 15.

Стягнуто з Червонозаводського ВДВС м. Харків ГТУЮ Харківської області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 290 грн. 00 коп.

В іншій частині скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції в частині вирішення питання про розподіл судових витрат з постановленням з цього питання нової ухвали, якою стягнути з Червонозаводського ВДВС міста Харкова ГТУЮ у Харківській області на користь ОСОБА_1 понесені та документально підтвердженні судові витрати на правову допомогу у розмірі 4640 грн. В іншій частині ухвала суду першої не оскаржується.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на незаконність, необґрунтованість ухвали в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, постановленої з порушенням вимог процесуального права; вказує, що витрати на правову допомогу, які нею понесені і документально підтвердженні, відносяться до судових витрат, які при задоволенні скарги, відповідно до ст. 388 ЦПК України, підлягають стягненню з ВДВС на користь заявника у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 4640 грн. заявником не доведені. Надання правової допомоги в тих межах, що зазначені заявником в наданому до суду розрахунку, не являє собою значної юридичної складності та 30 хвилин достатньо для виконання зазначених в розрахунку робіт для спеціаліста в області права.

Проте з таким висновком суду першої інстанції судова колегія погодитись не може.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, у тому числі і витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Пунктами 46, 47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року визначено, що після закінчення розгляду справи такі витрати розподіляються судом на загальних підставах згідно зі статтею 88 ЦПК. Право на правову допомогу гарантовано статями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Скаржником ОСОБА_1 було надано до суду документи, які підтверджують понесені нею судові витрати, а саме: договір № 01-30/08-16 про надання правової допомоги від 30 серпня 2016 року; калькуляція - рахунок до даного договору на загальну суму 4640 грн.; квитанція про сплату вказаної суми від 31 серпня 2016 року; акт приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги від 31 серпня 2016 року (а.с. 29-35).

Враховуючи вищенаведене судова колегія вважає, що на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню з Червонозаводського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 4640 грн. В іншій частині ухвала суду не оскаржувалась і апеляційною інстанцією не переглядалась.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішення було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2016 року змінити в частині стягнення судових витрат на правову допомогу.

Стягнути з Червонозаводського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у розмірі 4640 грн.

В іншій частині ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді -