АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5763/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1128/17Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М. Доповідач ап. інст. Мартєв С. Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі:

головуючого - МАРТЄВА С.Ю.,

суддів - ГАЛЬОНКІНА С.А., ХІЛЬ Л.М.,

за участю секретаря - ШЕВЧЕНКО І.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, за участю третьої особи: дочірнього підприємства « Продмашжитло» про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства « Полтавський машинобудівний завод», дочірнього підприємства «Продмашжитло», ОСОБА_2, ОСОБА_8 про визнання ордеру та наказу про надання кімнати у гуртожитку недійсними.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що кімната АДРЕСА_1 була надана їй з метою поліпшення житлових умов на підставі наказу ПАТ «Полтавамаш» № 92 від 12.11.2013 року та ордеру серії НОМЕР_1 від 12 листопада 2013 року.

Також зазначила, що із 12.11.2013 року по даний час вона не має можливості вселитись у надану їй житлову кімнату, оскільки їй чинять перешкоди відповідачі. Такі дії відповідачів порушують її права на належні умови проживання, оскільки вона іншого житла не має, проживає в одній кімнаті разом з дорослим сином, який працює в нічні зміни, вдень відпочиває після роботи, і вона не може спокійно знаходитись у власному житлі, потерпає від незручностей.

У зв'язку з чим, просила, усунути перешкоди у користуванні кімнатою АДРЕСА_1, шляхом зобовязання відповідачів звільнити вказану кімнату від особистих речей та покласти на відповідачів судові витрати.

У грудні 2016 року відповідачі подали зустрічний позов до про визнання ордеру та наказу про надання кімнати у гуртожитку недійсним, посилались на те, що ОСОБА_2 звертаючись до суду із позовом вказувала на те, що на підставі наказу ПАТ «Полтавамаш» № 92 від 12.11.2013 року та ордеру серії НОМЕР_2 від 12 листопада 2013 року , виданого ДП «Продмашжитло» їй надана для проживання кімната АДРЕСА_1. З часу заселення до гуртожитку кімната № 626а була надана їм, у тому числі і ОСОБА_2 для спільного користування, як підсобне приміщення - сушарка.

Також зазначили, що вони, а також ОСОБА_2 користуються вказаною сушаркою тривалий час. На даний час ордер є недійсним з тих підстав, що термін його дії скінчився і ОСОБА_2 не може бути поселена до спірної кімнати. Адміністрація ПАТ «Полтавський машинобудівний завод» їх ніколи не попереджала про звільнення сущарки, а отже не мала права видавати а ні накази на надання спірної кімнати, ні тим більше ордер на її зайняття, оскільки ордер може видаватись тільки на жиле приміщення і тільки на вільне приміщення.

Також наказ № 92 від 12.11.2013 року про надання ОСОБА_2 спірної кімнати також суперечить чинному законодавству, оскільки ним чітко визначений порядок надання житла у гуртожитку - це спільне рішення адміністрації і профкому, а не наказ.

Просили визнати наказ № 92 від 12.11.2013 року ПАТ «Полтавський машинобудівний завод» про надання кімнати АДРЕСА_1 ОСОБА_2 незаконним.

Визнати ордер серії НОМЕР_2 від 12 листопада 2013 року , виданого ДП « Продмашжитло» для проживання, кімната № АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та її сину, ОСОБА_8 недійсним.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13 березня 2017 року у позові ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги задоволено.

Визнано наказ № 92 від 12.11.2013 року Публічного акціонерного товариства "Полтавський машинобудівний завод» про надання кімнати № 626а ОСОБА_2 незаконним.

Визнано ордер серії 008№0001 від 12.11.2013 року, виданого дочірнім підприємством "Продмашжитло» для проживання в кімнаті № 626а у гуртожитку по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та її сину, ОСОБА_8 недійсним.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 квітня 2017 року стягнуто з ПАТ «Полтавський машинобудівний завод» на користь держави судовий збір у розмірі 160 грн.

Стягнуто з ДП «Продмашжитло» на користь держави судовий збір у розмірі 160 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 160 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судовий збір у розмірі 160 грн.

Стягнуто з ПАТ «Полтавський машинобудівний завод» на користь ОСОБА_3 судові витрати пов»язані зі сплатою судового збору у розмірі 137,80 грн.

Стягнуто з ДП «Продмашжитло» на користь ОСОБА_3 судові витрати по в»язані зі сплатою судового збору у розмірі 137.80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати пов»язані зі сплатою судового збору у розмірі 137,80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 судові витрати пов»язані зі сплатою судового збору у розмірі 137.80 грн.

В апеляційні скарзі порушено питання про скасування рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права та недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, з постановленням нового про задоволення первісного позову та відмови в задоволенні зустрічного позову.

Апеляційний суд перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що наказом ПАТ «Полтавамаш» № 92 від 12.11.2013 року ОСОБА_2, яка проживає в кімнаті № 626 надана кімната 626а. Також зобов»язано директора ДП «Продмашжитло» забезпечити документальне оформлення поселення та проживання. ( а.с. 6).

Також встановлено, що 12.11.2012 року ДП «Продмашжитло» виданий ордер серії НОМЕР_1 на право зайняття сім»ї ОСОБА_2, яка складається із двох осіб, жилого приміщення, кімнати АДРЕСА_1. Ордер виданий на підставі наказу ПАТ «Продмашжитло № 92 від 12.11.2013 року та спільного рішення адміністрації, профспілкового комітету. ( а.с. 7).

11.11.2013 року рішенням спільного засідання адміністрації та профкому ПАТ «Полтавамаш» виділена у користування кімната 626-а у гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 ( а.с. 109).

Гуртожиток за адресою АДРЕСА_1 перебуває у державній власності, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру об»єктів державної власності щодо державного майна ( а.с. 107) , балансоутримувачем гуртожитком є ПАТ «Полтавський машинобудівний завод» ( а.с. 108).

Місцевим судом правильно встановлено, що кімната № 626а на час видачі ордеру ОСОБА_2 не була вільною, а використовувалась позивачами за зустрічним позовом, а також і ОСОБА_2 як підсобне приміщення, сушарка.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічні позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що спірна кімната не була вільною на час видачі ордеру ОСОБА_2 та власник гуртожитку чи балансоутримвач не звертався до органу місцевого самоврядування з приводу переведення спірного нежилого приміщення, сушарки, в жилу кімнату, що є підставою для визнання ордеру недійсним.

Апеляційний суд вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Відповідно до ст. 128 ЖК Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

Згідно ст.129 ЖК Української РСР передбачає, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

З огляду на п.10 Примірного положення про гуртожитки , який діяв на час видачі ордера, передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу.

Згідно ч. 2 ст. 58 ЖК України передбачено, що ордер видається тільки на вільне жиле приміщення

Виходячи із вказаних норм права слід дійти висновку, що ордер на право зайняття приміщення у гуртожитку надається виключно на жиле приміщення, яке повинно бути вільним на час видачі ордера.

Місцевим судом встановлено, що кімната № 626А на час видачі ордеру ОСОБА_2 не була вільною, а використовувалась позивачами за зустрічним позовом, а також і ОСОБА_2 як підсобне приміщення, сушарка.

Таким чином, оскільки спірна кімната не була вільною це є однією із підстав для визнання ордеру недійсним.

Крім того, відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Аналіз ст. 4 Житлового Кодексу Української РСР свідчить, що жилі приміщення в будівлях що знаходяться на території України, утворюють житловий фонд, тому житлові приміщення у гуртожитках належать до житлового фонду і можуть використовуватися для проживання в них. Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд);

Статтею 15 ЖК України встановлено, що виконавчі комітети місцевих рад на території своєї компетенції здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду (ч. 1 ст. 30); керують житловим господарством, що є у віданні Ради; здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад (ч. 1 ст. 18); приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради (ст. 51); видають ордери на жилі приміщення (ч. 1 ст. 58, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 141).

Питання переведення нежилих приміщень до житлового фонду законодавством не врегульовано. Порядок такого переведення не визначено. Відповідно до пункту 3 постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985№ 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» державному обліку підлягають житлові будинки та жилі приміщення в інших будівлях, призначені для постійного проживання громадян, а також для використання в установленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Житлові будинки та жилі приміщення в інших будівлях включаються до складу житлового фонду після прийняття їх в експлуатацію державною приймальною комісією, реєстрації і технічної інвентаризації.

Отже, окремим механізмом, який може бути розглянутий при опрацюванні можливих шляхів переведення нежитлового будинку до категорії житлового це повторне прийняття завершеного будівництвом об`єкту в експлуатацію.

Враховуючи викладене, власники гуртожитків мають визначитися щодо використання таких приміщень.

Відповідно до п.п. 5, 9 і 10 п. "б ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні до делегованих повноважень виконавчого органу місцевої ради ( міської державної адміністрації) належать облік відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням; облік нежилих приміщень на відповідній території незалежно від форм власності, внесення пропозицій їх власникам щодо використання таких приміщень для задоволення потреб територіальної громади; облік відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

Якщо приміщення в гуртожитку придатне для використання під житлове та фактично використовується для проживання людей, виконавчий орган обласної, міської, сільської селищної ради приймає відповідне рішення.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як убачається із справи власником гуртожитку є держава в особі Регіонального відділення фонду державного майна України в Полтавській області.

Балансоутримувачем спірного гуртожитку є ПАТ « Полтавський машинобудівний завод».

Справа не містить доказів того, що власник гуртожитку чи балансоутримувач звертався до органу місцевого самоврядування з приводу переведення спірного нежитлового приміщення , сушарки, в жилу площу.

Та обставина, що на час прийняття вказаного гуртожитку в експлуатацію спірне приміщення зареєстроване як нежитлове, підтверджується планом будинку гуртожитку, що наданий ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор». станом на 10 травня 2008 року, в якому зазначено, що спірна кімната ІУ площею 9.7 кв.м та У площею 0.7 кв.м є побутово-підсобним приміщенням. ( а.с. 118)

23 травня 2013 року до технічного паспорту були внесені зміни, і спірне приміщення вже зазначене як житлова кімната 1 площею 9.7 кв.м, 2 площею 0.7 кв.м № 626 А, однак на якій правовій підставі внесені зміни до технічного паспорту гуртожитку та яким чином відбулися зміни з переведення побутово-підсобного приміщення в житлове приміщення витяг з технічного паспорту на будинок гуртожитку відомостей не містить( а.с. 117)

Інструкція про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна , затвердженою наказом Державного комітету будівництва . архітектури та житлової політики України N 127 від 24.05.2001 , зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 р. за N 582/5773 не передбачає того, що зміни , які вносяться до технічного паспорту для квартир багатоквартирних житлових будинків, гуртожитків в частині зміни призначення приміщень ( нежитлові на житлові) не належать до самочинного будівництва, а тому слід дійти до висновку про те , що зміни щодо визначення правового статусу спірного приміщення внесені з порушенням вимог вказаної Інструкції.

Оскільки спірне приміщення на час видачі ордеру перебувало нежитловим, рішення про видачу ордеру ОСОБА_2 на кімнату № 626А прийняте з порушенням законодавства, що є підставою для визнання ордеру недійсним.

За таких обставин, місцевий суд дійшов законного та обґрунтованого висновку щодо визнання ордеру недійсним.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги норми ст.47,50 ЖКУ не заслуговують на увагу, оскільки дані норми враховуються при наданні житлового приміщення та вказане не позбавляє права позивачки звернутися до органів місцевого самоврядування за поліпшенням житлових вимог на загальних підставах.

Сама позивачка не заперечувала, що вона та її 28-річний син не ставали на облік поліпшення житлових умов в порядку визначеному правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і наданні їм житлових приміщень.

Посилання в апеляції на те, що місцевим судом не взято до уваги, як доказ, технічний паспорт, де кімната 626а зазначена, як житлова кімната, спростовуються матеріалами справи, оскільки сам по собі технічний паспорт не є правовстановлюючим документом, який підтверджує правомірність володіння приміщенням, оскільки зміни до технічного паспорту 23.05.2013 року вносились не у законний спосіб та рішення органу місцевого самоврядування про переведення спірного житлового приміщення в житлове не приймалось.

Крім того, у цьому випадку враховується не сам технічний паспорт, а відсутність правовстановлюючого документу про надання статусу житлової кімнати.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірна кімната була вільним житловим приміщенням спростовуються матеріалами справи.

Крім того, відповідно до п.6 ст. 3 ЦК України основними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Із справи вбачається, що сторони проживали в окремих кімнатах гуртожитку та користувалися нежитловою кімнатою, сушаркою, для своїх особистих потреб. Позбавлення решти мешканців права використовувати підсобне приміщення для задоволення потреб позивачки, яка навіть не перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і наданні їм житлових приміщень, не узгоджується з принципом справедливості, добросовісності та розумності.

З огляду на п.42 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», що набуло статус остаточного 02.03.11 року втручання держави, зокрема суду, є порушенням ст.8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у п.2 ст.8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатися як «необхідне в демократичному суспільстві».

Таким чином рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: С.Ю. МАРТЄВ

Судді: С.А. ГАЛЬОНКІН

Л.М. ХІЛЬ

З оригіналом згідно:

суддя С.Ю. МАРТЄВ