Ухвала

іменем україни

24 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - Пересічанська селищна рада Дергачівського району Харківської області, про поділ будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 10 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 15 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить 1/4 частини будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 Відповідачу на праві приватної власності належить 3/4 частини вказаного будинковолодіння. Право власності на будинковолодіння виникло у них на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 5 березня 2010 року та зареєстровано в КП «Бюро технічної інвентаризації Дергачівської районної ради» 16 квітня 2010 року.

Позивач зазначав, що між ним та ОСОБА_6 виник спір щодо порядку користування земельною ділянкою та поділу будинковолодіння, який вирішити у позасудовому порядку не вдалося.

У зв'язку з цим ОСОБА_5 просив суд визначити порядок користування земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1, виділивши йому у користування земельну ділянку, на якій розташовані: житловий будинок літ. «Б-1» , веранда літ. «б», ганок літ. «б1», літня кухня літ. «Б», сарай літ «В», вбиральня літ. «Д», літній душ літ. «Л», погріб літ. «б2», колонка літ. «К1», огорожа № 1, 2, що належать йому на праві приватної власності, тобто за першим варіантом порядку користування земельною ділянкою будинковолодіння, визначеним будівельно-технічною експертизою від 15 квітня 2015 року.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 10 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15 червня 2016 року, позов ОСОБА_5 задоволено. Визначено такий порядок користування земельною ділянкою: співвласнику ОСОБА_7 виділено земельну ділянку площею 1 338 кв. м, у тому числі в особисте користування - 1 329 кв. м, 1/2 частини земельної ділянки загального користування - 9 кв. м, співвласнику ОСОБА_5 виділено земельну ділянку площею 1 450 кв. м, у тому числі в особисте користування - 1 441 кв. м, 1/2 частини земельної ділянки загального користування - 9 кв. м.

Межа розподілу земельної ділянки поділяє земельну ділянку на ділянки: по АДРЕСА_1 розділивши огорожу на відрізки 12,60 м та 13,20 м, далі до кута тамбура літ. «е», далі по зовнішнім стінам тамбура літ. «е», прибудови до літньої кухні літ. «е», літньої кухні літ. «Е» та сараю літ. «Ж», потім до точки на відстані 1 м від кута літнього душу літ. «Н», далі на відстані 1 м від літнього душу літ. «Н» та вбиральні літ. «М», потім по прямій лінії до тильної сторони, розділивши її на відрізки 3,60 м та 8,10 м. Земельна ділянка загального користування: шириною 1 м вздовж тамбура літ. «е», прибудови до літньої кухні літ. «е», літньої кухні літ. «Е» та сараю літ. «Ж» та на 1 м виступає в обидві сторони.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 витрати на правову допомогу у розмірі 1 700 грн, витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 3 427 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не відповідають цим вимогам.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що ОСОБА_5 і ОСОБА_6 успадкували по 13/25 та 12/25 частин будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1

Згідно з рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 5 березня 2010 року у справі № 2-1125/2010 за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_5 до Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області про визнання права власності на самочинне переобладнання та на самочинне будівництво, перерозподіл часток співвласників у зв'язку з самочинним будівництвом, за ОСОБА_6 визнано право власності на самочинно проведене переобладнання у житловому будинку літ. «А-1», а за ОСОБА_5 - на самочинно проведене переобладнання в житловому будинку літ. «Б-1» та визнано за ОСОБА_6 право власності на 3/4 частини будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1, що в натурі складає: житловий будинок літ. «А-1», прибудову літ. «А1-1», прибудову літ. «а-4», тамбур літ. «а2», тамбур літ. «а3», вбиральню літ. «М», літній душ літ. «Н», альтанку літ. «О», сарай літ. «Ж», погріб літ. «И», колонку літ. «К», огорожу № 4, 3, а за ОСОБА_5 - право власності на 1/4 частини вказаного будинковолодіння, що в натурі складає: житловий будинок літ. «Б-1», веранду літ. «б», ганок літ. «б1», літню кухню літ. «Б», сарай літ. «В», вбиральню літ. «Д», літній душ літ. «Л», погріб літ. «б2», колонку літ. «К1», огорожу № 1, 2 (а. с. 157-158).

Право власності на зазначені частки у будинковолодінні зареєстровано в КП «Бюро технічної інвентаризації Дергачівської районної ради» 16 квітня 2010 року за реєстраційним номером 28835304 (а. с. 159).

Відповідно до рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 28 квітня 2010 року у справі № 2-1501/2010 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області про поділ майна, що є об'єктом права спільної часткової власності, та визнання права власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області про поділ майна, що є об'єктом права спільної часткової власності, та визнання права власності, задоволено позов ОСОБА_6 та зустрічний позов ОСОБА_5 Припинено спільну часткову власність на будинковолодіння АДРЕСА_1 Дергачівського району Харківської області. Визнано за ОСОБА_6 в цілому право власності на житловий будинок літ. «А-1», прибудову літ. «А1-1», прибудову літ. «а4», тамбур літ. «а2», тамбур літ. «а3», літню кухню літ. «Е», вбиральню літ. «М», літній душ літ. «Н», альтанку літ. «О», сарай літ. «Ж», погріб літ. «И», колонку літ. «К», огорожу № 4, 3, що розташовані на земельній ділянці площею 1 500 кв. м по АДРЕСА_1 Визнано за ОСОБА_5 в цілому право власності на житловий будинок літ. «Б-1», веранду літ. «б», ганок літ. «б1», літню кухню літ. «Б», сарай літ. «В», вбиральню літ. «Д», літній душ літ. «Л», погріб літ. «б2», колонку літ. «К1», огорожі № 1, 2, що розташовані на земельній ділянці площею 1 500 кв. м по АДРЕСА_1 (а. с. 160 - 161).

Рішенням виконавчого комітету Пересічанської селищної ради від 22 червня 2010 року № 105 частині будинковолодіння АДРЕСА_1, яка за рішенням суду визнана за ОСОБА_6, присвоєно таку адресу: АДРЕСА_1, Харківська область; частині вказаного будинковолодіння, яка за рішенням суду визнана за ОСОБА_5, присвоєно таку адресу: АДРЕСА_1 (а. с. 167).

Між сторонами виник спір з приводу користування земельною ділянкою закріпленою за будинковолодінням.

Для вирішення спору судовою будівельно-технічною експертизою ХНДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса від 15 квітня 2015 року № 2043/3899 запропоновано два варіанти визначення порядку користування земельною ділянкою пропорційно до часток сторін у праві власності на жилий будинок, будівлі, споруди.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди виходили із того, що варіант № 1 порядку користування земельною ділянкою, визначений судовою експертизою, відповідає інтересам співвласників будинку та врегульовує земельний спір, що виник між ними.

Однак з таким висновком судів погодитися не можна.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2099цс16, за загальним правилом, закріпленим у ч. 4 ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Окрім того, ч. 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі, або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України.

Аналогічне положення закріплено у ч. 3 ст. 88 ЗК України.

За нормою ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини або за рішенням суду.

Частиною 1 ст. 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 5 березня 2010 року визнано за ОСОБА_6 право власності на 3/4 частини спірного будинковолодіння, а за ОСОБА_5 - на 1/4 частини вказаного будинковолодіння.

Разом з тим рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 28 квітня 2010 року було встановлено, що земельна ділянка, на якій знаходиться житловий будинок ОСОБА_6, і земельна ділянка, на якій знаходиться житловий будинок ОСОБА_5, мають площу по 1 500 кв. м кожна. Тобто загальна площа земельної ділянки складає 3 000 кв. м.

Однак, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, належним чином не встановив фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не врахував вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України та обставин, які були встановлені вищезазначеним рішенням суду, неправильно визначив загальний розмір земельної ділянки та непропорційно виділив в особисте користування спірну земельну ділянку, а саме: ОСОБА_6, яка є власником 3/4 частини будинковолодіння, - лише 1 329 кв. м земельної ділянки, тоді як ОСОБА_5, який є власником 1/4 частини будинковолодіння, - 1 441 кв. м.

Отже, оскільки неповнота з'ясування цих обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, то рішення місцевого суду та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду і цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 10 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 15 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Демяносов Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак Головуючий Судді: