У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Боймиструка С.В., Бондаренко Н.В.,

секретар судового засідання Москалик Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду від 02 березня 2017 року в справі за позовом Державного підприємства „Березнівське лісове господарство до ОСОБА_1, приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Уніка про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участі наземних транспортних засобів,

В С Т А Н О В И Л А :

26 грудня 2016 року ДП „Березнівське лісове господарство звернулося в Рівненський районний суд з позовом до ОСОБА_1, ПрАТ „Страхова компанія „Уніка, в якому просило стягнути солідарно із відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 23142,53 грн., заподіяну позивачу внаслідок пошкодження транспортного засобу в ДТП, що становить різницю витрат необхідних для виконання робіт з повного відновлення транспортного засобу, а також сплачений судовий збір.

Рішенням Рівненського районного суду від 02 березня 2017 року позов ДП „Березнівське лісове господарство до ОСОБА_1 задоволено та стягнуто із останнього на користь позивача 23 142 грн. 53 коп., в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди і 1 378 грн. 00 коп. судових витрат, а в задоволені позову до ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" відмовлено.

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/641/2017 Головуючий у 1 інстанції : Кушнір Н.В.

Доповідач : Григоренко М.П.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням та вважаючи його незаконним, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій вказує, що позивач не обґрунтував необхідності заміни пошкоджених запчастин автомобіля замість їх ремонту. Відповідач наполягав на проведенні ремонту дверей автомобіля замість їх заміни. Необґрунтовані витрати на ремонт стали причиною безпідставного завищення позовних вимог.

Суд першої інстанції помилково вважає, що розміром матеріального збитку є вартість ремонту автомобіля „Шкода СуперБ ВК 0040 ВА. Основним нормативно-правовим актом, який встановлює процедуру та порядок визначення матеріального збитку завданого автомобілю є Методика товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів. Для застосування коефіцієнту фізичного зносу в процесі визначення вартості матеріального збитку існує як мінімум дві підстави, передбачені нормативно-правовим актом: перепробіг та механічні пошкодження не повязані з ДТП.

Строк експлуатації автомобіля позивача „Шкода СуперБ не перевищує 7 років, однак, як вбачається із дослідження аварійного комісара ПрАТ „Уніка, автомобіль „Шкода СуперБ ВК0040ВА на момент пошкодження в ДТП мав подвійний перепробіг та пошкодження не повязане із цією ДТП. Позивач, усвідомлюючи правильність застосування зносу, намагався переконати суд, що для ремонту автомобіля використано нові деталі в обмін знятих із виробництва однорідних виробів. Проте, це спростовується поданими позивачем доказами : рахунком на ремонт автомобіля та актом виконаних робіт, згідно яких для ремонту було використано запчастини тієї ж моделі „Шкода СуперБ. Запчастини автомобіля „Шкода СуперБ виробляються та наявні у продажу, а тому посилання позивача на неможливість застосування коефіцієнту зносу на запчастини є безпідставним.

В якості доказу вартості матеріального збитку позивач надав рахунок СТО та акт виконаних робіт. Вказані документи лише можуть підтвердити розмір витрат на ремонт автомобіля, в той час коли матеріальним збитком є вартість ремонту із застосуванням коефіцієнту зносу.

Позивач втратив зношені запчастини автомобіля, а натомість за рішенням суду отримав вартість нових запчастин. Реальні збитки це реальна вартість втраченого майна, тобто це вартість запчастин із врахуванням їх зношеності.

Із цих підстав просить змінити оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову до відповідача ОСОБА_1, судові витрати стягнути з позивача.

В запереченнях на апеляційну скаргу ДП „Березнівське лісове господарство ДП „Березнівське лісове господарство вказує, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

В ході апеляційного розгляду справи представник відповідача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Повністю задовольняючи позовні вимоги ДП „Березнівське лісове господарство лише до ОСОБА_1 та відмовляючи в задоволенні позову до ПрАТ "Страхова компанія "Уніка", суд першої інстанції керувався положеннями 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України та виходив із того, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, визначається виходячи з реально понесених потерпілим витрат на відновлюваний ремонт транспортних засобів, а тому із відповідача ОСОБА_4 на користь позивача підлягає стягненню різниця невідшкодованої майнової шкоди, яка виникала між виплаченим страховим відшкодуванням та вартістю реально понесених позивачем витрат на відновлюваний ремонт пошкодженого транспортного засобу.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення, щодо задоволення позову до ОСОБА_4

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, вона відшкодовується її володільцем.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

З огляду на викладене, на переконання колегії суддів, позивач має право вимагати від винуватця ДТП відшкодування різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні.

До також ж висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року за результатом розгляду справи № 6-691 цс 15.

В той же час, оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог Державного підприємства „Березнівське лісове господарство до приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Уніка підлягає скасуванню, так як винесене із порушенням норм процесуального права, із закриттям провадження у справі в частині цих позовних вимог, на підставі частини 1 статті 1 статті 205 ЦПК України.

Відповідно до розяснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 розяснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно повязані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке обєднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 09 вересня 2015 року, справа № 6-455цс15.

Відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України,

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 310, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду від 02 березня 2017 року в частині вирішення позовних вимог Державного підприємства „Березнівське лісове господарство до приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Уніка скасувати та провадження в цій частині закрити, на підставі пункту 1 частини 1 статті 205 ЦПК України.

В решті оскаржуване рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : С.В. Боймиструк

ОСОБА_5