Ухвала

іменем україни

10 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., ВисоцькоїВ.С., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання недійсним договору іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 18 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір іпотеки укладений між відкритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ВАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») та його колишньою дружино - ОСОБА_5

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 19 травня 1993 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано у вересні 2005 року.

17 вересня 2008 року між ВАТ «ОТП Банк» (далі Банком) та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір, за яким останній було надано кредит в іноземній валюті у розмірі 115000 дол. США на строк до 17 вересня 2023 року. Одночасно у забезпечення зобов'язань за кредитним договором 17 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки, за яким вона передала в іпотеку нерухоме майно, яке було набуто під час шлюбу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 посилаючись на те, що вищевказане майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя і може бути передано в іпотеку лише за його згодою, вважає, що договір іпотеки підлягає визнанню недійсним.

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 жовтня 2015 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 Визнано недійсним із моменту укладення договір іпотеки від 17 вересня 2008 року, укладений між відповідачами по цій справі для забезпечення кредитного договору №СМ-SME503/278/2008. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 серпня 2016 року заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалене судове рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК) від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі з 19 травня 1993 року по 30 вересня 2005 року (а.с. 9,10).

17 вересня 2008 року між ВАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір, за яким їй було передано кредит в іноземній валюті в розмірі 115000 дол. США. Одночасно у забезпечення зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки, за яким іпотекодатель передала в іпотеку банку нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно №120, що видано виконкомом Ізмаїльської міської ради 18 січня 2007 року (а.с. 3-7).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та ухвалюючи нове рішення у справі про відмову у позові, суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що спірний об'єкт нерухомості був набутий відповідачкою після припинення шлюбних відносин, а тому не може вважатися об'єктом спільної сумісної власністю подружжя, у зв'язку з чим спірний договір іпотеки є таким, що укладений у відповідності до вимог закону.

Разом з тим, укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладав договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Ураховуючи те, що недобросовісна поведінка сторін договору іпотеки судом не встановлена, а на час укладення спірного договору банк не знав і не міг знати про колишнього чоловіка відповідача, вимоги про недійсність спірного правочину є безпідставними.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі за № 6-1568цс15.

Крім того, відповідно до вимог ст. 15 ЦК України лише порушене цивільне право підлягає захисту, разом з тим, позивач не довів порушення своїх прав спірним правочином, а посилання скаржника на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду від 14 червня 2016 року ухваленого у справі за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5, заінтересована особа - Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, не має правового значення та не впливає на висновки суду апеляційної інстанції у справі, що переглядається, так як банк не був стороною у цій справі.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позивачем позовних вимог, а докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 18 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

О.В.Умнова