Ухвала

іменем україни

18 квітня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Висоцька В.С., розглянувши касаційну скаргутовариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 травня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області

від 7 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання недійсним правочину та стягнення сплачених коштів,

встановив:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (далі - ТОВ «ЛК «Еталон»), посилаючись на те, що 13 травня 2015 року між ним та ТОВ «ЛК «Еталон» було укладено договір фінансового лізингу, предметом даного договору є автомобіль «Peugeot 107 1.0i АТ Active». Згідно домовленості, позивач сплатив рахунок в розмірі 10 % вартості предмету лізингу, на суму 25 200 грн, проте відповідач відмовився передавати предмет договору посилаючись на те, що договором передбачено сплату авансового платежу в розмірі 50 % від вартості предмету лізингу та лише після цього, протягом строку не більше 9 робочих днів з моменту сплати авансового платежу, позивач отримає автомобіль, а сплачена ним сума є комісією за організацію та оформлення спірного договору.

Вказував, що у додатку № 1 до укладеного договору зазначена вартість предмета лізингу 252 000 грн. відсоток платежів 50%, авансовий платіж

126 000 грн, щомісячний платіж 10 500 грн, комісія за організацію (10%)

25 200 грн, комісія за передачу (3%) 7 560 грн.

Вважав такі умови несправедливими, а обов'язок сплатити 50 % вартості предмету лізингу у вигляді авансу є фактичним залученням коштів для його придбання, що потребує ліцензії, як для залучення фінансових актів від фізичних осіб, яка відсутня. Тому, вважає, що вказаний договір є нікчемним в силу ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки договір не було посвідчено нотаріально.

Крім того, передбачені в п.8.2.1 вказаного договору зобов'язання лізингоодержувача сплатити комісію за організацію оформлення даного договору та комісію за передачу предмета лізингу, а також визначені пунктом 8.2.3 даного договору обов'язки сплатити другий лізинговий платіж, виходить за межі переліку передбачених законом платежів.

Ураховуючи наведене, просив визнати недійсним договір фінансового лізингу, укладений між сторонами 13 травня 2015 року стягнути грошові кошти в сумі 25 220 грн перераховані відповідачу на виконання цього правочину та стягнути 10 000 грн завданої йому моральної шкоди

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 7 лютого 2017 року, позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу від 13 травня

2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «ЛК «Еталон». Стягнуто з ТОВ «ЛК «Еталон» на користь ОСОБА_2 грошову суму за договором фінансового лізингу у розмірі 25 200 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «ЛК «Еталон» просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Ухвалюючи рішення про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення сплачених за ним коштів, суди правильно застосували положення ст. 808 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», на підставі наданих сторонами доказів (ст. 212 ЦПК України) та прийшли до вірного висновку, що при укладені оспореного договору фінансового лізингу порушено принцип добросовісності, включені умови, які є несправедливими, мається дисбаланс між правами та обов'язками сторін, дії відповідача були такими, що вводять в оману.

Із матеріалів касаційної скарги, ухвалених судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовититовариству з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання недійсним правочину та стягнення сплачених коштів.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.С.Висоцька