Справа № 452/2238/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"03" жовтня 2017 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючої судді Карнасевич Г.І.,

секретаря Страхоцької Т.А.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення неодержаної заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі Позивач) звернувся з позовом до Самбірського виробничого управління водопровідно каналізаційного господарства (надалі ВУВКГ, Відповідач) про стягнення невиплаченої заробітної плати в розмірі 62 861 грн. 82 коп., та 5 000 грн. заподіяної моральної шкоди.

В підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що згідно наказу № 110 від 27.11.2008 року був прийнятий на посаду електрозварювальника ручного зварювання IV- го розряду Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства.

04.10.2013 року звільнений з роботи по п.2 ст. 36 КЗпП України ( наказ № 147 від

04.10.2013 року).

Відповідач з квітня 2010 року по день звільнення з роботи проводив йому нарахування та виплату заробітної плати в порушення чинного в Україні законодавства про оплату праці, які були виявлені територіальною державною інспекцією з питань праці у Львівській області.

Посилаючись на зазначені обставини, просить стягнути з відповідача в його користь вказану заборгованість по заробітній платі згідно представленого ним розрахунку за період з квітня

2010 року по вересень 2013 року.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 підтримали заявлені вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, зіславшись на обставини, викладені у позові та в письмових відзивах на заперечення відповідача.

Крім того, просили стягнути з Відповідача в користь позивачки 5 000 грн. моральної шкоди, оскільки невиплата заробітної плати негативно вплинула на стан здоровя позивача, так як звязку з хворобою не міг належно лікуватись та харчуватись.

Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення позивача, його представника ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Підстава позову, на яку посилається позивач - невиконання відповідачем умов:

-Колективного договору Самбірського ВУВКГ на 2010-2012 роки, прийнятого на зборах трудового колективу Самбірського ВУВКГ (протокол № 1 від 15.04.2010 року) (надалі - Колективний договір);

- Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, обєднанням роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області на 2012-2014 роки, зареєстрованої в Міністерстві соціальної політики України 30 жовтня 2012 року за № 30 (надаліТериторіальна угода), що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем, розмір якої викладено останнім в проведеному ним розрахунку, яка підлягає стягненню, у повному обсязі.

Ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здоровф умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Це право закріплене у ч. 1 ст. 2 КЗпП України право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою не нижче встановленого державою мінімального розміру, включає в себе право на вільний вибір професії, роду занять і роботи забезпечується державою.

Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці»: основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці, норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки. Вона встановлюється у вигляді тарифних станок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством: премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок, посадових окладів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів: Генеральної угоди на національному рівні, галузевих (міжгалузевих) територіальних угод, колективних договорів, трудових договорів.

Згідно із статтею 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Частиною 4 ст. 97 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган чи фізична особа, немає права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Пунктом 1 розділу «Оплата праці» Колективного договору Самбірського ВУВКГ на 2010-2012 роки, прийнятого на зборах трудового колективу 15.04.2010 року, передбачено здійснювати оплату праці робітників на основі тарифної системи: погодинних тарифних ставок згідно з додатком № 1 Тарифної частини Регіональної угоди, місячних посадових окладів для керівників професіоналів, фахівців, техніків усіх спеціальностей згідно додатку № 6 Тарифної частини Регіональної угоди.

Статтею 96 КЗпП України передбачено, що основною формою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники).

Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) проводиться у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

З тих підстав суд вважає, що працівникам підприємства тарифна ставка робітника 1 - го розряду встановлена без врахування коефіцієнту співвідношення 1,2 до мінімальної тарифної ставки робітника 1 - го розряду, встановленої Територіальною угодою між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднаннями роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області на 2012-2014 роки, що являється порушенням ч.1 ст. 5 Закону України «Про оплату праці», ч.2 ст. 97 КЗпП України.

Також судом встановлено, що працівникам управління заробітна плата з 01.01.2013 року нараховувалася з розрахунку мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду 907 грн. із урахуванням коефіцієнту співвідношення 1,91 згідно додатку № 6 Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, обєднаннями роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області на 2012-2014 роки.

Крім того, встановлено, що працівникам підприємства при встановленні місячного посадового окладу, формування тарифної ставки робітника першого розряду проводиться з розрахунку нижче законодавчо встановленої мінімальної заробітної плати, а саме станом на

01.01.203року в розмірі 907 грн., а не 1147 грн., як передбачено Законом України «Про державний бюджет України на 2013 рік», що являється порушенням вимог ч. 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці», ст. 96 КЗпП України.

Договір приймався та підписувався за участі як представників працівників Відповідача, так і самим керівником Підприємства, що підтверджується як матеріалами справи, так і не заперечувалось ні представниками Відповідача, ні його керівником.

Суд вважає, що Колективний договір, прийнятий у 2012 році, в силу вимог ч.2 ст.17 КЗпП України своєї дії не припинив.

Як було встановлено судом, за період січень-червень 2014 року заробітна плата нараховувалася з розрахунку мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду 907 грн. з урахуванням коофіцієнтів співвідношення по підгалузях за видами робіт (згідно додатку № 6 Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, обєднаннями роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області на 2012-2014 роки.

Наведене свідчить про те, що працівникам Підприємства, в тому числі, позивачу, при встановленні місячного посадового окладу формування тарифної ставки робітника першого розряду проводилась з розрахунку нижче законодавчо встановленої мінімальної заробітної плати, а саме станом з 01.01.2014 року - в розмірі 907 грн., а не 1218 грн., як передбачено Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік», що свідчить про порушення вимог ч. 3

ст. 9, ст. 10 Закону України «Про оплату праці», ст. 95, ст. 96 КЗпП України як грубе порушення законодавства про працю, відповідальність за що передбачена ст. 172 КК України.

Щодо недорахування до мінімальної тарифної ставки робітника першого гозряду коефіцієнту співвідношення 1,2 суд виходить з наступного.

Колективним договором Самбірського ВУВКГ на 2010-2012 роки, прийнятого на зборах трудового колективу 15.04.2010 року, встановлено, що розділом «Оплата праці», п.1 передбачено: «Здійснювати оплату праці робітників на основі тарифної системи: - погодинних тарифних ставок згідно з додатком № 1 Тарифної частини Регіональної угоди - місячних посадових окладів для керівників, професіоналів, фахівців, техніків усіх спеціальностей згідно додатку № 6 Тарифної частини Регіональної угоди».

Проте, працівникам Підприємства, в тому числі, позивачу, тарифна ставка робітника 1- го розряду встановлена без урахування коефіцієнту співвідношення 1,2 до мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду, встановленої Територіальною угодою між Львівською обласною державною адміністрацією, обєднаннями роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області на 2012-2014 роки, що свідчить про порушення вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оплату праці», ч.2 ст. 97 КЗпП України.

Отже, укладеними між Львівською обласною державною адміністрацією, обєднаннями роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області територіальними угодами на 2010 2012 р.р., 2012-2014 роки визначені умови оплати праці працівників Самбірського ВУВКГ і працівників підприємств житлово-комунального господарства області та встановлені відповідні коефіцієнти співвідношень мінімальної тарифної ставки. Зміни до колективного договору Самбірського ВУВКГ в 2010-2012 роках не вносились.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України Про колективні договори та угоди, положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов'язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.

Ця ж норма закріплена і в ч. 1 ст. 5 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності.

П.1 розділу «Оплата праці» колективного договору Самбірського ВУВКГ на 2010-2012 рр. встановлено здійснювати оплату праці робітників на основі тарифної системи: погодинних тарифних ставок згідно з Додатком 1 Тарифної частини Регіональної угоди, місячних посадових окладів для керівників, професіоналів, фахівців, техніків усіх спеціальностей згідно Додатку 6 Тарифної частини Регіональної угоди.

Згідно з пунктами 4-5 постанови Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12. 1999 року державне регулювання оплати праці полягає, зокрема, у встановленні розміру мінімальної заробітної плати та інших зазначених у законодавстві норм і гарантій оплати праці працівників підприємств, установ, організацій усіх форм власності, а також умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету (статті 8, 12 Закону України «Про оплату праці»).

Згідно схеми розрахунку годинних тарифних ставок робітників Самбірського ВУВКГ в залежності від кваліфікації та складності виконуваних робіт, зокрема зварювальні роботи - електрозварювальний ручної зварки IV розряду погодинна тарифна ставка сформована за формулою:

(мінімальна заробітна плата : на середню норму годин) х 1,35 і міжрозрядний тарифний коефіцієнт) х 1,8 (кількість мінімальних тарифних ставок робітника 1-го розряду в місячній тарифній ставці) х 1,2 (коефіцієнт росту згідно Генеральної угоди):

650 грн.: 167 год. = 3,89 грн. х 1,35 х 1,80 х 1,2 = 11,349 грн., а місячна тарифна ставка сформована і становить: 167 год. х 11,349 = 1895,00 грн.

Мінімальна заробітна плата в розмірі 650 грн. встановлена Законом України «Про державний бюджет України на 2009 рік» з 10 жовтня 2009 року.

Відповідно Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, обєднаннями роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області на 2010-2012 роки, зареєстрованою в Міністерстві соціальної політики України 30 жовтня 2012 року за № 30, Колективного договору Самбірського ВУВКГ на 2010-2012 роки, прийнятого на зборах трудового колективу 15.04.2010 року, Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік» погодинна тарифна ставка електрозварювальника ручної зварки IV розряду розраховується за формулою:

мінімальна заробітна плата: на середню норму годин х 1,35 (міжрозрядний тарифний коефіцієнт) х 1,8 (кількість мінімальних тарифних ставок робітника 1 розряду в місячній тарифній ставці робітника) х 1,2 (коефіцієнт росту згідно Територіальної угоди) і становить:

884 грн.: 167 год. х 1,35 х 1,8 х 1,2 = 15,43 грн. і відповідно місячна тарифна ставка за формулою:

місячна тарифна ставка х середньомісячну норму годин

15,43 грн. х 167 год. = 2576,81 грн.

Згідно розрахунку № 1 за період роботи з квітня 2010 року по день звільнення з роботи заборгованість неодержаної ОСОБА_1 заробітної плати становить 52 484 грн. 89 коп., а по відпускних - 2935 грн. 37 коп.

Згідно розрахунку № 2 ОСОБА_1 неодержав заробітної плати (компенсації) за шкідливі умови праці на суму 6164, 28 грн., роботу у святкові та надурочні дні в сумі 1277 грн.

28 коп.

Загальна сума заборгованості неодержаної заробітної плати становить 62 861 грн.

82 коп. (52 484,89 грн. + 2 935,37 грн. + 6164,28 грн. + 1277,28 грн. = 62 861,82 грн.)

Згідно Додатку № 21 та № 2 до Колективного договору Самбірського ВУВКГ прийнятого на зборах трудового колективу 15.04.2010 року переліку робочих професій яким проводиться доплата за шкідливі умови праці передбачено 12 % доплати за шкідливі умови праці електрозварювальнику ручної роботи.

Відповідач безпідставно припинив ОСОБА_1 нарахування та виплату доплати за шкідливі умови праці електрозварювальнику ручної роботи в розмірі 12 % до заробітної плати.

Вказані обставини також підтверджується доданими до позовної заяви та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами:: Колективним договором Самбірського ВУВКГ на 2010-2012 роки, Територіальною угодою укладеною між Львівською обласною державною адміністрацією, обєднаннями роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області на 2012-2014 роки, довідкою про нараховану ОСОБА_1 заробітну плату, актом перевірки Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області від 20.01.2014 року, листами Територіальної державної інспекції з питань праці, постановою головного державного інспектора з питань праці Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області від 24.02.2014 року про накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_3 - начальника Самбірського ВУВКГ по ст. 188-6 КУпАП - штраф в розмірі 1003 грн. 00 коп., постановою судді Самбірського міськрайонного суду від 27.02.2014 року, якою ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 сТ. 41 КУпАГІ, та на нього накладено адмінстягнення в розмірі 510 грн. 00 коп. (згідно платіжних доручень штрафи ОСОБА_3 оплачені), розрахунками невигілаченої заробітної плати.

Згідно ст. 100 КЗпП України на важких роботах, на роботах зі шкідливими і небезпечними умовами праці, на роботах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоровя встановлюється підвищена оплата праці.

Відповідно до ст. 107 КЗпП України робота у святковий і неробочий день оплачується у подвійному розмірі:

1)відрядникам - за подвійними відрядними розцінками;

2)працівникам праця яких оплачується за годинними або денними ставками - у розмірі подвійної годинної або денної ставки;

3)працівникам, які одержують місячний оклад - у розмірі одинарної годинної або денної ставки.

Згідно ст. 106 КЗпП України робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки.

За відрядною системою оплати праці за роботу в понадурочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою - за всі відпрацьовані години.

Відповідно до частини 5 статті 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Згідно з пунктами 4-5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства про оплату праці № 13 від 24.12.1999 року (надаліПостанова): державне регулювання оплати праці полягає, зокрема, у встановленні розміру мінімальної заробітної плати та інших зазначених у законодавстві норм і гарантій оплати праці працівників підприємств, установ, організацій усіх форм власності, а також умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету (статті 8, 12 Закону "Про оплату праці").

За цими межами здійснюється договірне регулювання оплати праці на основі системи угод, що укладаються на державному (генеральна угода), галузевому (галузева угода), регіональному (регіональна угода) та виробничому (колективний договір) рівнях відповідно до Закону "Про колективні договори і угоди".

Крім того, відповідно до пункту 5 Постанови необхідно враховувати, що норми і гарантії оплати праці, визначені законодавством для працівників підприємств, установ, організацій усіх форм власності, є мінімальними державними гарантіями і тому при договірному регулюванні вони не можуть бути погіршені. Йдеться, зокрема, і про мінімальний розмір заробітної плати. У будь-якому випадку оплата праці при виконанні працівником місячної (годинної) норми праці (обсягу робіт) не може бути нижчою від встановленої законом мінімальної заробітної плати. При визначенні, чи не є заробітна плата нижчою від мінімальної, до неї не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати.

Отже, зважаючи на вказані вище положення Постанови, суд приходить до висновку, що регулювання розмірів заробітної плати здійснюється на двох рівнях:

1)державному, що полягає у встановленні розміру мінімальних державних гарантій оплати праці, зокрема, мінімальної заробітної плати;

2)договірному, тобто на основі системи угод, що укладаються на певних рівнях, в тому числі регіональному (Територіальна угода) та виробничому (Колективний договір).

Відповідно до частини 3 пункту 5 Постанови, мінімальні розміри ставок (окладів) заробітної плати, визначені як мінімальні гарантії оплати праці Генеральною, Галузевою або Регіональною угодами, можуть бути зменшені (але не нижче від державних норм і гарантій) колективними договорами лише тимчасово на період подолання підприємством фінансових труднощів терміном не більше, ніж на шість місяців.

Аналогічна вказаній вище позиції ВСУ норма міститься у статті 14 Закону України Про оплату праці, відповідно до положень якої норми колективного договору, що допускають оплату праці нижче від норм, визначених Генеральною, галузевою або регіональною угодами, але не нижче від державних норм та гарантій в оплаті праці, можуть застосовуватись тимчасово на період подолання фінансових труднощів підприємства терміном не більш як шість місяців.

Отже, Відповідач мав можливість скористатись своїм правом на відтермінування виконання мінімальних розмірів ставок (окладів) заробітної плати, встановлених Територіальною угодою до рівня Колективного договору, прийнявши відповідний наказ чинністю 6 місяців. Однак таким правом не скористався, а, отже, подолання фінансових труднощів Відповідачем і не вимагалось.

Такої ж позиції притримувався і апеляційний суд Львівської області у справі 452/1940/14-ц (рішення Апеляційного суду Львівської області від 26.10.2015 року), ухвала якого залишена без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 23.11.2015 року.

Додаткове підтвердження - визнання Відповідачем заборгованості перед його працівниками у аналогічних справах, що вже розглядались Самбірським міськрайонним судом Львівської області (копія ухвали від 23.10.2014 року про затвердження Самбірським міськрайонним судом Львівської області мирової угоди, укладеної між Відповідачем та ОСОБА_4, яка набрала законної сили так як не оскаржувалась, знаходиться в матеріалах справи).

Таким чином, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості заявлених позивачем позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі.

Враховуючи встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що відповідачем при нарахуванні заробітної плати позивачу, були грубо порушені вимоги ст. 43 Конституції України, ст.ст. 2, 95-97 КЗпП України, ст.ст.5, 6 Закону України «Про оплату праці», а відтак у Відповідача перед позивачем виникла заборгованість.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз'яснив Верховний суд України у п.9 постанови Пленуму від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової ) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках потерпілого, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За таких обставин, суд вважає, що позивачу ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, так як порушення його законних прав призвело до фізичних та душевних незручностей, моральних страждань, зміни способу життя і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Разом з тим, заявлений позивачем розмір компенсації завданої моральної шкоди - 5 000 грн. 00 коп., суд вважає завищеним і, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер і глибину моральних страждань позивача та інші обставини, що мають істотне значення, прийшов до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню

3 000 грн. 00 коп. у відшкодування завданої моральної шкоди.

В п.п. 6, 20, 21, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що при задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,60, 209, 212, 213 215, 224-226 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, ідентифікаційний код юридичної особи 05514293, адреса місцезнаходження: 81400, м. Самбір Львівської області, вул. Шевченка, 59А, в користь ОСОБА_1 неодержану заробітну плату в розмірі 62 861 ( шістдесят дві тисячі вісімсот шістдесят одну ) гривню 82 копійки (сума вказана без відрахування податку та обов'язкових платежів).

Стягнути із Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, ідентифікаційний код юридичної особи 05514293, адреса місцезнаходження: 81400, м. Самбір Львівської області, вул. Шевченка, 59А, в користь ОСОБА_1

3 000 ( три тисячі ) гривень моральної шкоди.

В решта позовних вимог відмовити.

Стягнути із Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення в апеляційний суд Львівської області через Самбірський міськрайонний суд Львівської області, а особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя