Справа № 242/218/17
Провадження № 2-в/242/6/17
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року Селидівський суд Донецької області в складі головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Козаковій Н.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про часткове відновлення втраченого судового провадження № 2-3938/10 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

23.01.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить частково відновити втрачене судове провадження № 2-3938/10 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Відновлення втраченого судового провадження необхідно заявниці для вирішення питання про видачу дублікату виконавчого листа для подальшого предявлення його до виконання.

Заявник ОСОБА_1 та її представник у судове засідання не зявились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, надали суду письмові заяви, в яких просять розглянути справу за їх відсутності, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про часткове відновлення втраченого судового провадження № 2-3938/10.

Відповідно до ст. 402 ЦПК України, відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 403 ЦПК України передбачено, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою осіб, які брали участь у справі, або за ініціативою суду.

Зі статті 407 ЦПК України вбачається, що при розгляді справи суд використовує ту частину провадження, що збереглася, документи, видані зі справи фізичним чи юридичним особам до втрати провадження, копії цих документів, інші довідки, папери, відомості, що стосуються справи, виконавчого провадження. Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, осіб (їх представників), які брали участь у справі, а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення.

Відповідно до статті 408 ЦПК України передбачено, що на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд ухвалює рішення про відновлення втраченого провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. У рішенні суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих суду і досліджених у судовому засіданні з участю всіх учасників цивільного процесу з утраченого провадження, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з утраченого провадження. Строк зберігання судового провадження не має значення для вирішення заяви про його відновлення, крім випадку звернення з такою заявою для виконання рішення, якщо строк на пред'явлення виконавчого листа для виконання закінчився і судом не поновлено.

Враховуючи категорію даної справи, суд на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК сприяє встановленню фактів та обставин, необхідних для відновлення втраченого судового провадження, у тому числі шляхом отримання інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Також суд при вирішенні даної заяви враховує, що під час розгляду цієї категорії справ суд не збирає та не досліджує нові докази, не робить висновків щодо правильності тверджень суду, який розглядав справу, та про обґрунтованість вимог заявника по суті раніше предявленого позову за втраченим судовим провадженням, тобто не здійснює судовий розгляд в його класичному розумінні, а лише виконує функцію щодо технічного відтворення раніше існуючих матеріалів провадження.

Заявницею надано рішення Ворошиловського районного суду Донецької області від 26.05.2010 року, ухвалу Ворошиловського районного суду Донецької області від 17.01.2014 року, ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 03.02.2014 року в цивільній справі № 2-3938/10.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень наявні: ухвала Апеляційного суду Донецької області від 11.01.2014 року, ухвала Апеляційного суду Донецької області від 22.01.2014 року та ухвала Апеляційного суду Донецької області від 03.02.2014 року в цивільній справі № 2-3938/10.

Згідно офіційного веб-порталу «Судова влада України» з метою збереження життя і здоровя суддів, працівників апарату та відвідувачів суду, роботу Ворошиловського районного суду м. Донецька припинено у звязку з неможливістю здійснювати правосуддя із-за бойових дій, що відбуваються в районі розташування суду.

Згідно розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 справи, які підсудні Ворошиловському районному суду м. Донецька, розглядаються Селидівським міським судом Донецької області.

З довідки Селидівського міського суду Донецької області № 58/242/218/17 від 26.05.2017 року вбачається, що цивільна права № 2-3938/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики до Селидівського міського суду не передана та відомостей щодо неможливості її передачі до суду не надходило.

У звязку зі здійсненням Селидівським міським судом Донецької області розгляду цивільних справ, що були підсудні Ворошиловському районному суду м. Донецька, було надано доступ до бази даних Ворошиловського районного суду м. Донецька, натомість вищевказані рішення в ній відсутні.

Іншою стороною у справі ОСОБА_2 не було надано документів для розгляду питання про відновлення втраченого судового провадження.

Під час розгляду питання про відновлення втраченого судового провадження судом зясовано, що цивільна справа № 2-3938/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики була втрачена.

Відповідно до ст. 402 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 403 ЦПК України втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою осіб, які брали участь у справі або за ініціативою суду.

Згідно ст. 407 ЦПК України при розгляді справи суд використовує ту частину провадження, що збереглася, документи, видані зі справи фізичним чи юридичним особам до втрати провадження, копії цих документів, інші довідки, папери, відомості, що стосуються справи, виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 408 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд ухвалює рішення про відновлення втраченого провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

В узагальненнях практики розгляду судами деяких питань, повязаних із відновленням втраченого судового провадження, у тому числі на тимчасово окупованій території і в зоні АТО, що була проведена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначено, що судові рішення може ухвалити не тільки суд першої інстанції, що розглядав справу (статті 205, 208, 215 ЦПК), а й апеляційний чи касаційний суд (статті 314, 344 ЦПК). Однак, незважаючи на відсутність прямої вказівки в ЦПК, заява про відновлення втраченого судового провадження повинна подаватися до суду першої інстанції, оскільки саме в цьому суді формується та зберігається (зберігалася) справа. Це повязано і з тим, що справу розглядав суд першої інстанції, а апеляційне чи касаційне провадження є лише стадіями перегляду судового рішення навіть у разі ухвалення цими судами власного рішення по суті спору. Такий висновок узгоджується з позицією ВССУ, викладеною в ухвалі від 01 липня 2015 у справі № 6-13992св15, де зазначено, що відновлення втраченого судового провадження здійснюється місцевим судом, незалежно від того, на якій стадії розгляду (в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції) вона перебувала. Якщо необхідно здійснити апеляційний або касаційний розгляд справи, її матеріали після такого відновлення передаються місцевим судом відповідно до суду апеляційної або касаційної інстанції.

Дослідивши надані заявницею документи, суд вважає, що відновленню підлягають всі дослідженні, підтвердженні в судовому засіданні та наявні в матеріалах справи процесуальні рішення, що були прийняті під час розгляду цивільної справи позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Враховуючи вищезазначене та з метою захисту прав та інтересів позивача, суд приходить до висновку про необхідність часткового відновлення втраченого судового провадження по вищевказаній цивільній справі.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 131, 212, 402, 403, 407, 408 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про часткове відновлення втраченого судового провадження № 2-3938/10 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Відновити зміст рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 26 травня 2010 року, наступного змісту:

«Справа № 2-3938/10

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2010 року Ворошиловський районний суд м. Донецька у складу:

головуючого судді - Міщенко Г.А.,

при секретарі - Шнирьовій О.П.,

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором займу грошей,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості по договору позики в сумі 4 000 000 грн.

В судовому засіданні позивачка пояснила, що 27.04.2010 року між позивачкою ОСОБА_1 і відповідачкою був укладений нотаріальний договір позики, завірений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 № в реєстрі 3711, згідно якого відповідачка ОСОБА_2, отримала від неї гроші у розмірі 4 000 000 грн. 00 коп. ОСОБА_1 позичила таку велику суму грошей ОСОБА_2, оскільки вони були знайомі, а також завірила ОСОБА_1 про належність їй декількох обєктів нерухомості, тобто була наявна матеріальна гарантія.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала повністю, суду пояснив, що дійсно ОСОБА_2 позичила гроші у ОСОБА_1 для збільшення обігових коштів за своєю підприємницькою діяльністю, однак внаслідок виникнення світової фінансової кризи її бізнес пішов на спад і повернути борг в повному обсязі виявилось неможливим.

Вислухавши учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи та зясувавши обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 27.04.2010 року між позивачкою ОСОБА_1 і відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого відповідачка ОСОБА_2 отримала від неї гроші у розмірі 4 000 000 грн.00 коп., що підтверджено договором позики від 27.04.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 та розпискою від 27.04.2007р. Борг за договором позики відповідачкою ОСОБА_2, на час розгляду справи у суді не був повернений, а тому заборгованість за договором позики від 27.04.2007р. укладеного між ОСОБА_2. та ОСОБА_1 станом на 14.05.2010 р. становить 4000000 грн., яку ОСОБА_2 відмовилась повернути ОСОБА_1, через що ОСОБА_1, вимушена була звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, але взяті на себе зобовязання повернути отримані в борг гроші відповідачка не виконала, від цього ухиляється.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми,що позичалися на його банківський рахунок.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявленим позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням. За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. В силу ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,

До дня розгляду справи у суді, відповідачка ОСОБА_2 не виконала своїх зобовязань, суми позичених грошей на загальну суму розмірі 4 000 000 грн. ОСОБА_1 не повернула, чим порушила умови зазначеного договору позики.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, сплачені при подачі позову ОСОБА_1 О А судові витрати у розмірі 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи у суді повинні бути стягненні з відповідачки на її користь.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 525, 526, 599, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 000 000 грн. грошового зобовязання, а також 1820 грн. судових витрат,

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом 10 днів і дня

проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Рішення може бути також оскаржене в порядку, встановленому ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя Ворошиловського

районного суду м. Донецька (підпис) ОСОБА_4»

Відновити зміст ухвали Апеляційного суду Донецької області від 11 січня 2014 року, наступного змісту:

Єдиний унікальний номер 2-3938/10

Номер провадження 22-ц/775/1040/2014

Головуючий в 1 інстанції: Міщенко Г.А.

Категорія: 27

Доповідач: Космачевська Т.В

У Х В А Л А

11 січня 2014 року

Cуддя цивільної палати Апеляційного суду Донецької області у м. Донецьку ОСОБА_5, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 26 травня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 26 травня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задоволено у повному обсязі.

З вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_2 та подала апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами цивільної справи надійшла до апеляційного суду Донецької області.

По вказаній справі не може бути відкрите апеляційне провадження з наступних підстав.

В оскаржуваному рішенні суду наявна описка, а саме в рішенні зазначено, що договір позики укладено « 27.04.2010 року», замість правильного « 27.04.2007 року», що вбачається з договору позики, наявному в матеріалах справи (а.с. 8).

Згідно ч. 1 ст. 219 ЦПК України, суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки та арифметичні помилки.

Питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні, про що постановляється ухвала.

Відповідно до частини 7 ст. 297 ЦПК України, при надходженні неналежно оформленої справи, з нерозглянутими зауваженнями на правильність і повноту фіксування судового процесу технічними засобами або з нерозглянутими письмовими зауваженнями щодо повноти чи неправильності протоколу судового засідання, або без вирішення питання про ухвалення додаткового рішення суддя-доповідач повертає справу до суду першої інстанції, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку, протягом якого суд першої інстанції має усунути недоліки.

Перелік недоліків у оформленні справи, які є підставою для повернення справи до суду першої інстанції з метою їх усунення, відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 24.10.2008 № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», не є вичерпним.

Враховуючи наведене, справа підлягає поверненню до суду першої інстанції для виправлення описки в рішенні Ворошиловського районного суду м. Донецька від 26 травня 2010 року.

Керуючись ст.219, 297 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - повернути до Ворошиловського районного суду м. Донецька для виправлення описки в строк до 11 лютого 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя (підпис) Т.В. Космачевська»

Відновити зміст ухвали Ворошиловського районного суду м. Донецька від 17 січня 2014 року, наступного змісту:

«Справа № 2-3938/10

УХВАЛА

про виправлення описки

17 січня 2014 року Ворошиловський районний суд м. Донецька у складі: головуючого судді - Орехова О.І.,

при секретарі - Ангеліній Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Донецьку питання по виправлення описки в рішенні Ворошиловського районного суду м. Донецька від 26 травня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 26 травня 2010 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 000 000 грн. грошового зобовязання, а також 1820 грн. судових витрат.

З вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_2 та подала апеляційну скаргу, яка з матеріалами справи була направлена до апеляційного суду Донецької області.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 11 січня 2014 року цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики була повернута до Ворошиловського районного суду м. Донецька для виправлення описки.

В судовому засіданні було встановлено, що під час виготовлення вказаного рішення суду, у шостому абзаці мотивувальної частини рішення було помилково вказано дату укладення договору позики «27.04.2010 р.», замість правильної «27.04.2007 р.».

Сторони в судове засідання не зявилися, що відповідно до ч.4 ст.219 ЦПК України не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

Перевіривши матеріали справи, суд встановив, що при виготовленні рішення суду від 26.05.2010 року в шостому абзаці мотивувальної частини рішення допущено описку, а саме помилково вказано дату укладення договору позики як «27.04.2010 р.», замість правильної «27.04.2007 р.».

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 219 ЦПК України, суд, що ухвалив судове рішення може виправити допущені у судовому рішенні описки. Питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні, про що постановляється ухвала.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним виправити описку шостому абзаці мотивувальної частини рішення Ворошиловського районного суду м.Донецька від 26 травня 2010 року в написанні дати укладання договору позики.

Куруючись ст. 219 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Виправити описку у шостому абзаці мотивувальної частини рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 26 травня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, в написанні дати укладання договору позики та вважати правильною датою укладення договору позики«27.04.2007 р.»

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Ворошиловський районний суд м. Донецька протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу суду постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали

Суддя Ворошиловського

районного суду м. Донецька (підпис) ОСОБА_6»

Відновити зміст ухвали Апеляційного суду Донецької області від 22 січня 2014 року, наступного змісту:

«Єдиний унікальний номер 2-3938/10

Номер провадження 22-ц/775/1040/2014

Головуючий в 1 інстанції: Міщенко Г.А.

Категорія: 27

Доповідач: Космачевська Т.В.

У Х В А Л А

про відкриття апеляційного провадження

22 січня 2014 року суддя Апеляційного суду Донецької області у м. Донецьку ОСОБА_5, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 26 травня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 26 травня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задоволено у повному обсязі.

З вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_2 та подала апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами цивільної справи надійшла до апеляційного суду Донецької області.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду ухвалено 26 травня 2010 року. Апеляційна скарга подана через суд першої інстанції 31 грудня 2013 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду першої інстанції, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження рішення. Апелянтом в апеляційній скарзі ставиться питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 26 травня 2010 року. В якості поважних причин пропуску строку апелянт посилається на те, що про зазначене рішення дізналася у 23 грудня 2013 року.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 26 травня 2010 року апелянтом пропущений з поважних причин, тому він підлягає поновленню.

Апелянтом судовий збір сплачено у повному обсязі відповідно до Закону України «Про судовий збір» № 3674 - VI від 08 липня 2011 року.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з конституційних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Апеляційна скарга оформлена відповідно до вимог, встановлених ст. 295 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 292, 294, 295, 297 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 26 травня 2010 року - задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 26 травня 2010 року.

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 26 травня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Копію апеляційної скарги та додані до неї матеріали направити особам, які беруть участь у справі та надати їм строк для надання заперечень на апеляційну скаргу до 03 лютого 2014 року.

Суддя (підпис) Т.В. Космачевська»

Відновити зміст ухвали Апеляційного суду Донецької області від 03 лютого 2014 року, наступного змісту:

Єдиний унікальний номер 2-3938/10

Номер провадження 22-ц/775/1040/2014

Головуючий в 1 інстанції: Міщенко Г.А.

Категорія: 27

Доповідач: Космачевська Т.В.

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Курило В. П.,

суддів: Космачевської Т.В., Азевича В.Б.,

при секретарі: Руденко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Донецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 26 травня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 26 травня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4000000,00 грн. грошового зобов'язання, а також вирішено питання про судові витрати.

З вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_2 та подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Доводами апеляційної скарги наведено, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам, а обставини встановлені неповно. Також в рішенні суду міститься неправдива інформація. Судом не встановлено обставини, що мають значення для справи, у рішенні суду не зазначено зміст умов договору позики, у чому полягає їх порушення з боку позичальника, які докази порушення права позивача. Також, апелянт зазначає, що судове рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права. Вона у судовому засіданні не приймала участі, тому що не отримувала повісток, письмових або усних заяв до суду не надавала.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим слухати справу за відсутністю сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено та це вбачається з матеріалів справи, що 27.04.2007 року між позивачем ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_2 укладений договір позики від 27.04.2007 року, згідно якого відповідач ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 гроші у розмірі 4000000,00 грн. Цей договір посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 (а.с. 8).

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що між сторонами був укладений письмовий договір позики, який нотаріально посвідчений. Цей договір є обов'язковим для виконання сторонами, і при порушенні зобов'язання настають правові наслідки встановлені цим договором. Оскільки у відповідача існує заборгованість за договором, тому він зобов'язаний сплатити цю заборгованість.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають встановленим судом обставинам і підтверджується матеріалами справи.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Але станом на час настання строку виконання зобов'язання - на 27.04.2008 року заборгованість позичальника ОСОБА_2 за договором позики від 27.04.2007 року складає 4000000,00 грн., яка до теперішнього часу позивачу не повернута.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд не повідомив її про час та місце розгляду справи, не спростовують висновків суду.

В матеріалах справи дійсно відсутні відомості щодо вручення відповідачу повістки про явку до суду 26 травня 2010 року. Проте порушення судом першої інстанції вимог ст. 169 ЦПК України не призвело до неправильного вирішення справи.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування або зміни рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду, тому відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 26 травня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: (підписи)»

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.М. Владимирська