Справа № 523/167/17
Провадження №2/523/436/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2017 р. Суворовський районний місцевий суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Сувертак І. В.

при секретарі Мамренко Г.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 5 в місті Одесі

справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди , завданої вчиненням злочину,

Установив

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду 03 січня 2017 р. з позовними вимогами до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків в сумі 40 800,00 грн., моральної шкоди в сумі 500 000,00 грн., завданих вчиненням злочину.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 18 липня 2008 року , біля 12-30 год., сторони знаходились на першому поверсі в приміщенні Одеської обласної клінічної лікарні по вул.Ак.Заболотного,26/32 в місті Одесі, в процесі сварки сторін, відповідачка нанесла позивачці тілесні ушкодження середньої тяжкості. Внаслідок цієї події порушено кримінальну справу за звинуваченням ОСОБА_2 за ст.122ч1 КК України.

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2012 р. ОСОБА_2 визнано виною в скоєні злочину, передбаченого ст.122 ч.1 КК України , відповідачка звільнена від покарання на підставі ст1 п. «г» Закону України «Про амністію» від 12. 12.2008р. Позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без розгляду і рекомендовано звернутись у порядку цивільного судочинства.

20 листопада 2012 р. ухвалою апеляційного суду Одеської області, вирок районного суду від 12.07.2012р. скасовано, кримінальне провадження за звинуваченням ОСОБА_2 за ст.122 ч1 КК України, закрито провадженням, звільнив її від кримінальної відповідальності ст.6 Закону України «Про амністію» від 12.12. 2008р.

19 листопада 2013 р. ухвалою Вищого спеціалізованого суду України (л.с.6-7) залишено без змін ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2012р. а касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Позивачка вказує на те, що внаслідок злочинних дій з боку ОСОБА_2 , позивачці завдано матеріальних збитків на суму 40 800,00 грн., що виразилося у втраті золотих прикрас, а саме : золотого годинника 8000,00 грн. золотого кольє 29 500,00грн.,однієї золотої сережки 3300,00 грн., які були під час сварки на позивачці і які пошкоджено в процесі сварки , як то вказує позивачка.

Крім того, позивачка зазначає, що через вказані дії їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінила в розмірі 500 000,00 грн. Через дії відповідачки в процесі сварки, моральні образи, уникнення відповідачкою покарання за правопорушення, не відшкодування збитків понесених позивачкою через дані події, відсутність пробачення з боку відповідачки, нанесли позивачці моральну шкоду. Позивачка категорично не згодна з висновка суду по кримінальній справі, вважає що обвинувачена ввела суд і інші правоохоронні органи в оману, через подання суду недійсних медичних документів, з метою уникнення покарання за скоєний злочин. Через те, що відповідачка звільнена від кримінальної відповідальності , позивачка втратила довіру до правоохоронних органів, до правосуддя, що також на її погляд приносить моральні страждання.

Тому, позивачка просить задовольнити її позовні вимоги повністю, оскільки з 2008 року вона не отримала ні будь-яких відшкодувань, ні моральних вибачень від відповідачки.

В судовому засіданні позивачка і її представник ОСОБА_3 підтримали повністю позов, просив задовольнити.

В судовому засіданні відповідачка і її представник ОСОБА_4 не визнали позовні вимоги в повному обсязі, просили відмовити в задоволенні.

З,ясував обставини справи, заслухав пояснення сторін, дослідив представленні суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Судом встановлено :

18 липня 2008 року на першому поверсі в приміщенні Одеської обласної клінічної лікарні по вул.Ак.Заболотного,26/32 в місті Одесі, відбулась сварка між сторонами, внаслідок чого позивачка отримала від відповідачки тілесні ушкодження середньої тяжкості. Внаслідок цієї події порушено кримінальну справу за звинуваченням ОСОБА_2 за ст.122ч1 КК України.

Зазначені вище події описані в процесуальних документах Суворовського районного суду міста Одеси, а саме :

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2012 р. , відповідно до якого ОСОБА_2 визнано виною в скоєні злочину, передбаченого ст.122 ч.1 КК України , відповідачка звільнена від покарання на підставі ст.1 п. «г» Закону України «Про амністію» від 12. 12.2008р. Позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без розгляду і рекомендовано звернутись у порядку цивільного судочинства.

20 листопада 2012 р. ухвалою апеляційного суду Одеської області, вирок районного суду від 12.07.2012р. скасовано, кримінальне провадження за звинуваченням ОСОБА_2 за ст.122 ч1 КК України, закрито провадженням, звільнив її від кримінальної відповідальності ст.6 Закону України «Про амністію» від 12.12. 2008р.

19 листопада 2013 р. ухвалою Вищого спеціалізованого суду України (л.с.6-7) залишено без змін ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2012р. а касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Посилання позивачки на те, що внаслідок злочинних дій з боку ОСОБА_2 , позивачці завдано матеріальних збитків на суму 40 800,00 грн., що виразилося у втраті золотих прикрас, а саме : золотого годинника 8000,00 грн. золотого кольє 29 500,00грн.,однієї золотої сережки 3300,00 грн., які були під час сварки на позивачці і які пошкоджено в процесі сварки , як то вказує позивачка, є безпідставними і недоказаними, спростовуються постановами від 02 вересня 2009 р. та від 30 червня 2011р. слідчого СВ Суворовського РВ м.Одеси капітана міліції ОСОБА_5 про відмову в порушенні кримінальної справи за ст.ст.194ч1 КК України і за ст.187ч1 КК України (л.с.69,70-71), та висновками ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 19.11.2013р. (л. с. 6-зворот, 6-7).

Суд приймає до уваги доводи позивачки про те, що діями відповідачки їй заподіяно моральну шкоду, але розмір відшкодування є завищеним, не співмірним, тому задовольняє в частині стягнення шкоди в сумі 50 000,00 грн.

Суд також приймає до уваги пояснення відповідачка суду про те що вона не вважає себе виною, сварка була взаємна і її також ображала позивачка, вибачень вона не просила и не просить , матеріально не відшкодовувала будь-які збитки позивачки і не пропонувала своєї матеріальної допомоги при лікуванні позивачки чи будь що. Тобто , в даному випадку

принцип невідворотності покарання є нереалізованим по об,єктивним причинам (лс.10-12, 6-7). Звільнення відповідачки від кримінальної відповідальності за ЗУ «Про амністію» породило у позивачці недовіру до системи правоохоронних органів, насамперед правосуддя,

ще через те, що ОСОБА_2 , на погляд позивачки, не понесла ніякої відповідальності.

Тому , виходячи з принципу справедливості, вважає, що внаслідок події 18 липня 2008 року, позивачка понесла моральні страждання, будь-яких відшкодувань матеріального чи морального характеру з боку відповідачки не було та дій направлених на це ОСОБА_2 не вжито.

Відповідно до норм статті 23 ЦК України : « ч.1 , Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. ч.2, Моральна шкода полягає :п.2 у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв,язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім,ї чи близьких родичів…»

Стаття 3 ЦК України встановлює загальні засади цивільного законодавства , а саме : неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом ; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом ; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Стаття 13 ЦК України передбачає , що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства; не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція ; у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 цієї статті, суд може зобов,язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки встановлені законом..

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Доказами відповідно до ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними та допустимими за ст.58, 59 ЦПК України.

Відповідно до норм ст.61 ЦПК України : «обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.»

Керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 14, 57-61, 77, 88, 212-215, 218, 294 ЦПК України, ст. 3, 12-16 ЦК України, суд,-

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої вчиненням злочину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, завдану моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.(пятдесят тисяч гривень)

В інший частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд Суворовського району міста Одеси шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя