УхвалА

іменем україни

5 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 19 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк»(далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 28 березня 2013 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір про надання банківських послуг (далі - кредитний договір), який складався із заяви останнього, Умов надання кредиту фізичним особам. За умовами цього договору відповідач отримав кредит у розмірі 22 729 грн 77 коп. під 0,12 % річних на суму залишку заборгованості за ним. Зазначало, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, на вимоги банку не реагував, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 14 березня 2014 року становить 28 673 грн 58 коп., з яких: 20 731 грн 59 коп. - заборгованість за кредитом; 13 грн 03 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 591 грн 10 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 4 496 грн 26 коп. - пеня; 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 341 грн 60 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 28 673 грн 58 коп.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалоюапеляційного суду Київської області від 19 травня 2017 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 28 673 грн 58 коп. та судовий збір у розмірі 286 грн 74 коп., а всього 28 960 грн 32 коп.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 509, 526, 549, 610, 611, 626, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_4,як позичальник, свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, допустив заборгованість, розмір якої судом визначено відповідно до умов договору та вимог закону.

Посилання касаційної скарги про те, що суди належним чином не дослідили банківські документи, які складають кредитний договір, безпідставні, так як суди виконали вимоги ЦПК України і ухвалили судові рішення на підставі належним чином досліджених і оцінених доказів.

Крім того, ОСОБА_4, кредитний договір не оспорив, а згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Посилання касаційної скарги про неврахування правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, безпідставні, оскільки у цій справі інші фактичні обставини і вони не стосуються наявності у спірних правовідносин між банком та ОСОБА_4 кількох Умов надання споживчого кредиту.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, а посилання на порушення норм права немає і їх не встановлено.

Отже, судові рішення є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 19 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик