Справа № 465/1448/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/4470/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 15 травня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся в суд зі скаргою про визнання дій старшого державного виконавця Франківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області Владиш Ірини Василівни неправомірними та зобов'язання старшого державного виконавця Франківського ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області Владиш Ірину Василівну скасувати постанову від 21 грудня 2016 року про звернення стягнення з його заробітної плати на користь кредитної спілки «Християнська злагода» 94588,76 грн. боргу, 9458,87 грн. виконавчого збору та 150,0 грн. витрат на провадження виконавчих дій.

Оскаржуваною ухвалою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2 на неправомірність дій старшого державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова ГТУЮ у Львівській області Владиш Ірини Василівни.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2, в апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити. Вважає ухвалу суду незаконною, необгрунтованою та постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що в процесі примусового виконання виконавчого листа виданого 25.11.2013 року Франківським районним судом м. Львова по справі №465/1448/13-ц старшим державним виконавцем Франківського ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області Владиш Іриною Василівною проведенні виконавчі дії із порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», так як державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а тому вважає, що старшим державним виконавцем Франківського ВДВС м.Львова ГТУЮ Львівській області Владиш Іриною Василівною порушено вимоги ч.2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» в частині винесення постанови від 21 грудня 2016 року про звернення стягнення із його заробітної плати. Крім того зазначає, що старший державний виконавець Франківського ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області Владиш Ірина Василівна не зверталась до суду з позовом про поновлення строку на проведення виконавчих дій з винесення рішення та винесення постанови від 21 грудня 2016 року про звернення стягнення із його заробітної плати, що призвело до порушення прав боржника під час здійснення виконавчого провадження. Вважає, що відмовивши в задоволенні скарги, суд першої інстанції допустив помилку, оскільки на правовідносини з приводу виконання рішення Франківського районного суду м. Львова від 23.10.2013 року про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором поширюються вимоги Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999 року, а не в редакції від 05.10.2016 року.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Складовою справедливого судового розгляду, згідно даної Конвенції та практики Європейського суду з прав людини, є своєчасне та повне виконання судових рішень, з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Нормами Конституції України (ст.ст. 124, 129) і ЦПК України (ст. 14) визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів(посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів(посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 383 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із Законом України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

За змістом ч.3 ст. 10, ч.1 ст.11 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторін у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи, а якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ст. 5 Закону).

Судом першої інстанції встановлено, що 25.11.2013 року Франківським районним судом м. Львова видано виконавчі листи по справі №465/1448/13-ц, провадження №2/465/1746/13 за позовом КС "Християнська злагода" до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору, про солідарне стягнення із ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь КС "Християнська злагода" заборгованості за кредитним договором в сумі 94588 (дев'яносто чотири тисячі п'ятсот вісімдесят вісім) гривень 76 копійок та про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в розмірі 945 (дев'ятсот сорок п'ять) гривень 89 копійок.

10.09.2014 року старшим державним виконавцем Франківського відділу державної служби Львівського міського управління юстиції Владиш І.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №44693817.

21.12.2017 року старшим державним виконавцем Франківського відділу державної служби Львівського міського управління юстиції Владиш І.В. винесено постанову про звернення стягнення із заробітної плати боржника по виконанні виконавчого провадження ВП №44693817, яку оскаржує боржник.

Вважаючи дії старшого державного виконавця Франківського відділу державної служби Львівського міського управління юстиції Владиш І.В. неправомірними, скаржник посилається на те, що постанова державного виконавця про звернення стягнення із його заробітної плати була винесена державним виконавцем після закінчення шестимісячного строку з дня винесення нею постанови про відкриття виконавчого провадження, яка була винесена 10.09.2014 року, що свідчить про недотримання державним виконавцем положень ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак є підставою для визнання дій старшого державного виконавця неправомірними та зобов»язання старшого скасування старшого державного виконавця Франківського відділу державної служби Львівського міського управління юстиції Владиш І.В. скасувати постанову від 21.12.2016 року про звернення стягнення із заробітної плати.

Згідно з ч.2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» (в ред. від 21 квітня 1999 року) державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

05 жовтня 2016 року набрав чинності новий Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VІІ від 02 червня 2016 року, пунктом 7 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Наведене спростовує доводи апелянта про те, що на правовідносини з приводу виконання рішення Франківського районного суду м. Львова від 23.10.2013 року поширюється положення Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 21.04.1999 року що стосується вчинення державним виконавцем дій щодо звернення старшим державним виконавцем стягнення на заробітну плату.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов'язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом. Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника державний виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів.

Новою редакцією практично не змінено черговість дій державного виконавця, спрямованих на примусове виконання виконавчих документів, зокрема, звернення стягнення в першу чергу на кошти і майно боржника, а вже потім на його заробітну плату, а також розмір відрахувань із заробітної плати.

Суд першої інстанції з врахуванням матеріалів виконавчого провадження, дійшов до вірного висновку, що державний виконавець діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржника відсутні кошти та інші цінності, в тому числі майно, достатніх для задоволення вимог стягувача, а тому постанова державного виконавця від 21 грудня 2016 року про звернення стягнення із заробітної плати боржника винесена у відповідності та в межах повноважень наданих йому Законом України «Про виконавче провадження».

Доводи апелянта щодо незаконності вчинення державним виконавцем виконавчих дій поза межами шестимісячного строку спростовуються і тим, що відповідно до Закону України «Про державну виконавчу службу» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому законом порядку, здійснює необхідні заходи щодо своєчасного, повного і неупередженого виконання виконавчого документа.

Оскільки боржником ОСОБА_2 заборгованість повністю не погашена, винесення державним виконавцем постанови від 21 грудня 2016 року про звернення стягнення із заробітної плати боржника, є правомірним, вчинення такої є необхідним заходом для виконання рішення суду.

Встановлений ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» шестимісячний строк здійснення виконавчого провадження встановлено, насамперед, для захисту інтересів стягувача.

Посилання скаржника на обов'язок державного виконавця звернутись до суду для поновлення йому строку на проведення виконавчих дій у зв'язку з тим, що з часу його відкриття минуло більше шести місяців, не ґрунтується на вимогах закону, такий обов»язок державного виконавця законом не5 передбачено.

Крім цього, суд першої інстанції вірно зазначив, що нова редакція Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає зобов'язання державного виконавця провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, державним виконавцем при винесенні постанови від 21 грудня 2016 року про звернення стягнення із заробітної плати боржника, не було допущено порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження».

За вищенаведеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що дії державного виконавця відповідають вимогам Закону України "Про виконавче провадження", вчинені в повному обсязі та в межах наданих їм повноважень, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення скарги, а тому вірно відмовив у задоволенні скарги.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 15 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.