У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.11.2017 року місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Бенца К.К., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1, в особі уповноваженого представник позивача ОСОБА_2 до Ужгородського міського відділу ДВС ГТУЮ в Закарпатській області, ОСОБА_3 про зняття арешту з майна, -

встановив:

ОСОБА_1 в особі уповноваженого представника позивача ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до Ужгородського міського відділу ДВС ГТУЮ в Закарпатській області, ОСОБА_3 про зняття арешту з майна.

Ухвалою суду від 29.11.2017 року відкрито провадження у даній справі.

При цьому, разом із позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого в межах виконавчого провадження №51443132 майна кафе та магазину після реконструкції з розширенням за рахунок прибудови загальною площею 345,7 кв.м., що знаходиться за адресою м. Ужгород, пр. Свободи, 63 та заборони Ужгородському міському відділу ДВС ГТУЮ в Закарпатській області та іншим уповноваженим органам вчиняти будь які дії щодо реалізації майна.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Звернення з позовом до суду за захистом порушених прав, інтересів фізичних осіб та юридичних осіб, а також свобод фізичних осіб є одним із способів судового захисту.

Інститут забезпечення позову при цьому, дає можливість суду до ухвалення рішення по суті вжити заходів щодо забезпечення заявленого позову у певних визначених випадках, враховуючи чітко визначені підстави.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості заявленого клопотання, суд зазначає, що інститут забезпечення позову регламентовано статтями 151 153 ЦПК України, які встановлюють підстави для вжиття заходів забезпечення позову, а також способи забезпечення позову в цивільному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання рішення суду і спрямована на дотримання норми щодо обовязковості до виконання судових рішень, встановленої нормами Конституції України.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, до вирішення справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду. Це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, до вирішення справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду. Це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник немайновий спір щодо зняття арешту з нерухомого майна .

Згідно ч.1, ч.5 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, а про вжиття заходів забезпечення позову, суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

При цьому згідно до п. 2 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, шляхом встановлення заборони вчиняти певні дії.

При цьому згідно до п. 5 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Із аналізу ст.152 ЦПК України слідує, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співрозмірними заявленим позовним вимогам, повинні бути безпосередньо повязаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову.

Разом з тим як вбачається із змісту заявлених позовних вимог, позивач звернувся до суду з позовом про зняття з нерухомого майна арешт накладений постановою Ужгородського міського відділу ДВС ГТУЮ в Закарпатській області у межах виконавчого провадження. Водночас позивач не заявляє позовних вимог про визнання права власності на це майно.

Разом з тим законодавець чітко вказав у п. 5 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Законодавець вжив саме словосполучення і , а не або.

Оскільки позивач не подав позов про визнання права власності на це майно, а тільки про зняття арешту з майна, суд не вбачає правових підстав для застосування п. 5 ч.1 ст. 152 ЦПК України та не вбачає підстав для забезпечення позову про зняття арешту з майна шляхом зупиненням продажу арештованого майна.

Варто зазначити, що абзацом 2 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року за № 9 передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахування доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи до забезпечення позову, що просить вжити позивач, не знаходиться в безпосередньому зв'язку з предметом позовних вимог.

Забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна в межах виконавчого провадження №51443132 майна кафе та магазину після реконструкції з розширенням за рахунок прибудови загальною площею 345,7 кв.м., що знаходиться за адресою м. Ужгород, пр. Свободи, 63 та заборони Ужгородському міському відділу ДВС ГТУЮ в Закарпатській області та іншим уповноваженим органам вчиняти будь які дії щодо реалізації майна, на думку суду є неприпустимим, оскільки продаж арештованого майна здійснюється в рамках виконавчого провадження №51443132, відкритого по примусовому виконанню виконавчого листа №308/17114/13виданого 20.05.2016 року Ужгородським міськрайонним судом , що фактично призведе до зупинення виконання рішення суду.

Судом перевірено аргументованість заяви про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову, зазначених заявником і не встановлено реальної небезпеки, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду. Окрім того, захід забезпечення позову , який просить вжити представник позивача не відповідає і не є співрозмірним заявленим позовним вимогам. Заявником не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 3 ст. 151 ЦПК України, а відтак суд приходить до висновку, що позивачу слід відмовити у задоволенні його заяви про забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.151-153 , 208-210, 294 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, в особі уповноваженого представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1, в особі уповноваженого представника позивача ОСОБА_2 до Ужгородського міського відділу ДВС ГТУЮ в Закарпатській області, ОСОБА_3 про зняття арешту з майна відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення . У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи , яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4