Номер провадження: 22-ц/785/3305/17
Номер справи місцевого суду: 496/4049/16-ц
Головуючий у першій інстанції Трушина О. І. Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи - Біляївська міська рада Одеської області, Управління Держгеокадастру у Біляївському районі Одеської області, про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, зняття державного акту з реєстрації речових прав на нерухоме майно та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 лютого 2017 року,

встановила:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив: 1) скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_5 зареєстрований за № 01.05.516.00115 від 08 лютого 2005 року, яка розташована на території АДРЕСА_1; 2) зняти державний акт з реєстрації речових прав на нерухоме майно у Біляївській міській раді Одеської області на ім'я ОСОБА_5 на земельну ділянку, площею - 0,16 га. по АДРЕСА_2 3) стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі - 1 000,00 грн..

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що у 1980 році за договором купівлі-продажу він придбав житловий будинок в АДРЕСА_1 який розташований на земельній ділянці площею - 0,16 га.. Рішенням Майорівської сільської ради Біляївського району Одеської області від 11.12.2001 р. № 163 вказану земельну ділянку було передано відповідачу, на яку останній отримав державний акт на право власності на земельну ділянку.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13 червня 2012 року визнано за ним та відповідачем право власності по 1/2 частині вказаного житлового буднику, в тому числі і зазначеної земельної ділянки. Рішенням Біляївської міської ради було припинено право користування землею і передано у приватну власність йому та відповідачу по - 0,08 га. земельної ділянки. На підставі цього він звернувся до Управління держгеокадастру у Біляївському районі Одеської області для одержання державного акту на земельну ділянку площею - 0,08 га., але йому було відмовлено.

Вищевказані дії відповідача є незаконними, такими, що спричинили йому моральну шкоду, у вигляді погіршення стану здоров'я, додаткових витратах часу на поїздки та прийоми в органах влади.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 03 лютого 2017 р. відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_5 зареєстрованого за № 01.05.516.00115 від 08 лютого 2005 року, яка розташована на території АДРЕСА_1, зняття державного акту з реєстрації речових прав на нерухоме майно у Біляївській міській раді Одеської області на ім'я ОСОБА_5 на земельну ділянку площею - 0,16 га. по АДРЕСА_3 та стягнення моральної шкоди в сумі - 1 000,00 грн..

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог. Посилається на те, що рішення ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт та його представник у судовому засіданні підтримали викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_5 у письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважав необхідним скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на те, що спірну земельну ділянку він отримав у власність у порядку безоплатної приватизації за відповідним рішенням органу місцевого самоврядування. Позивач не надав належних доказів на підтвердження своїх вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримала викладені у письмових запереченнях на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

Треті особи - Біляївська міська рада Одеської області, Управління Держгеокадастру у Біляївському районі Одеської області представників у судове засідання не направили. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки представників не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка в судове засідання сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не заявив вимоги про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого відповідач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку (а. с. 41 - 44).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 373 ЦК України, ст. ст.81, 152, 155 ЗК України) та процесуального (ст. ст. 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів.

Встановлено, що 29 грудня 2003 року між позивачем та відповідачем був укладений договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 та складається в цілому з одного кам'яного, критого шифером житлового будинку, загальною житловою площею - 40,72 кв. м, та надвірних споруд: сарай, літня кухня, гараж, розташованих на земельній ділянці, площею - 0,16 га. (а. с. 27).

08 лютого 2005 року відповідач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, площею - 0,16 га., розташовану в АДРЕСА_1 цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель (присадибна ділянка), зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.05.516.00015 (а. с. 28). У вказаному державному акті вказується, що земельна ділянка надана на підставі рішення 23-ої сесії ХХІІІ скликання Майорівської сільської ради Біляївського району Одеської області від 11 грудня 2001 р. за № 163. Відомостей щодо внесення будь-яких змін до вказаного державного акту матеріали справи не містять.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13 червня 2012 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_5 визнано право власності на - 63/100 частин будинку, розташованого в АДРЕСА_1 Йому виділено в натурі: в житловому будинку частину приміщення - 1-6 - житлова, площею - 12,4 кв. м; 1-7 житлова, площею - 12 кв. м; 1-8 - веранда, площею - 10,3 кв. м; 1-9 - кухня, площею 14,3 кв. м; надвірну споруду - гараж літ. "В"; надвірну споруду - баню літ. "Д"; надвірну споруду - сарай літ. "Е"; надвірну споруду - вбиральню літ. "Ж"; надвірну споруду - навіс літ. "Г", - всього на - 193 870,00 грн..

За ОСОБА_4 вищевказаним рішенням суду визнано право власності на - 37/100 частин будинку, розташованого в АДРЕСА_1 Йому виділено в натурі: в житловому будинку частину приміщення - 1-1 - котельню, площею - 7,2 кв. м; 1-2 вбиральню, площею - 5,2 кв. м; 1-3 - веранду, площею - 8,4 кв. м; 1-4 - житлова, площею - 7,4 кв. м; 1-5 - житлова, площею - 10,3 кв. м; 1-10 - коридор, площею - 3,9 кв. м; надвірну споруду - гараж літ. "Є"; надвірну споруду - підвал літ. "Б", - всього на = 110 363,00 грн., без виплати грошової компенсації за різницю в долях (а с. 8 - 9).

Відповідно витягу з рішення Біляївської міської ради № 164-11/VII від 06 липня 2016 року про припинення права користування землею, надання згоди на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки вбачається, що ОСОБА_4 надано згоду на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), орієнтовною площею - 0,08 га., для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) із земель житлової та громадської забудови за адресою - АДРЕСА_1, у зв'язку із рішенням суду від 13.06.2012 року про визнання права власності на - 37/100 частин житлового будинку (а. с. 6).

Листом Управління Держгеокадастру у Біляївському районі Одеської області № Б-2934/0-2971/6-16 від 04.11.2016 року ОСОБА_4 повідомлено, що згідно Книг записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі станом на 01.01.2013 року за ОСОБА_5 за № 01.05.516.00015 від 08 лютого 2005 року зареєстровано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, площею - 0,160 га., яка розташована в АДРЕСА_1

Між сторонами виникли земельні правовідносини з приводу визнання недійсним державного акту на право на земельну ділянку.

За правилами, передбаченими п. 2 ст. 373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Стаття 152 ЗК України передбачає, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

У постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 р. по справі № 6-664цс15 висловлена правова позиція про те, що державний акт на право власності на земельну ділянку видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акту безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог передбачених земельним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України , має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Оскільки судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що позивач не заявляв вимог про незаконність рішення 23-ої сесії ХХІІІ скликання Майорівської сільської ради Біляївського району Одеської області від 11 грудня 2001 р. за № 163, в апеляційному суді не надав доказів скасування цього рішення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апелянта про те, що суд не прийняв до уваги отримання державного акту на право власності на земельну ділянку на підставі неправомірного рішення сільської ради № 163 від 11.12.2001 р., помилковість висновку суду про необхідність скасування вищевказаного рішення сільської ради, суд не взяв до уваги відповідь Управління держгеокадастру про відмову в отриманні державного акту, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони суперечать встановленим по справі обставинам та вищевказаним нормам законодавства України.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_4 є необґрунтованою, а тому її треба відхилити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_4, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова