Номер провадження: 22-ц/785/156/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

ОСОБА_2

ОСОБА_3,ОСОБА_4

За участю секретаря Поліхранової Ю.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 березня 2013 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_5

-про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

30.06.2011 року позивач звернувся з вищезазначеним позовом вказуючи, що 17.07.2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_6 був укладений Кредитний договір № 459/F з Додатковою угодою № 1 від 13.04.2010 року, Додатковою угодою № 2 від 25.05.2010 року відповідно до умов яких, позивач прийняв на себе зобовязання по видачі кредиту в сумі 765 217 доларів США, строком до 17.07.2024 року, а ОСОБА_6 зобовязувався своєчасно повернути позивачу всю суму кредиту, відсотки та дотримуватися строків та умов, вказаних у договорі. В забезпечення виконання зобовязань між банком та ОСОБА_5 17.07.2008 року укладено договір поруки № 3897/С.

В порушення умов вказаних договорів відповідач ОСОБА_6 прострочив виплату грошової суми, тому, у звязку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, представник позивача просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 заборгованість у розмірі 716 014,37 доларів США та 293 247,82 гривень, в тому числі:

-629 704,49 дол. США(шістсот двадцять дев'ять тисяч сімсот чотири долари США та 49 центів) - поточна заборгованість за наданим Кредитом (основний борг);

86 309,88 дол. США (вісімдесят шість тисяч триста девять доларів США та 88 центів) - заборгованість по сплаті відсотків;

26 814.21 грн. (двадцять шість тисяч вісімсот чотирнадцять гривень та 21 копійка) - заборгованість за пенею за несплату основного боргу;

221339,02 грн. (двісті двадцять одна тисяча триста тридцять дев'ять гривень та 02 копійки) - заборгованість за пенею за несплату процентів за користування кредитом;

45 094,59 грн. (сорок пять тисяч дев'яносто чотири гривні та 59 копійок) - заборгованість по несплаті штрафу, а також стягнути судові витрати та ІТЗ. (а. с. 1-6)

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 березня 2013 року позов ПАТ «Марфін Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, НІН НОМЕР_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ТИП НОМЕР_2, на користь Публічного акціонерного товариства Марфін Банк , суму боргу за кредитним договором .N«459/F від 17 липня 2008 року з додатковими угодами в загальному розмірі станом на 21 червня 2011 року 6 003 963 (шість мільйонів три тисячі девятсот шістдесят гри) гривні 63 копійки, з яких: 5 022 334,10 гривень заборгованість за кредитом, 688 381,71 гривень - заборгованість за відсотками, 26 814,21 гривень - пеня за прострочення тіла кредиту, 221 339,02 грн. - пеня за прострочення відсотків по кредиту, 45 094,59 гривень - штраф; а також з кожного у рівних частках сплачені і документально підтверджені судові витрати у загальному розмірі 1820,00 гривень, тобто по 910,00 гривень з кожного.( т.1 а.с.134-135)

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.01.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 березня 2013 року-залишено без змін.( а.с.242 т.1)

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_5 просить скасувати судове рішення з ухваленням нового рішення, яким в позовних вимогах відмовити в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те, що справа розглянута за її відсутності, суд не перевірив розрахунок та не врахував сплачені боржником кошти, не зясовано коли була остання проплата, не звернув уваги, що стягнений штраф є подвійною відповідальністю.

В судове засідання ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи неодноразово сповіщався за посліднім відомим суду місцем реєстрації отримане від ЦАБ.

В силу ст.305 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за його відсутністю.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_6 з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 липня 2008 року між ВАТ Морський транспортний банк, правонаступником якого є ПАТ Марфін Банк, та відповідачем ОСОБА_6 був укладений Кредитний договір № 459/F з Додатковою угодою № 1 від 13.04.2010 року, Додатковою угодою № 2 від 25.05.2010 року відповідно до умов яких, Банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 765 217 доларів США, а ОСОБА_6 отримав та зобовязувався повернути у строк до 17 липня 2024 року грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 13,00 % річних. (а. с. 10-14, 22-25, 33)

В забезпечення виконання зобовязань між банком та ОСОБА_5 17.07.2008 року укладено договір поруки № 3897/С. (а. с. 34-35)

Відповідно п.1.2 договору поруки № 3897/С, поручитель відповідає перед Банком у тому ж обємі, що і позичальник. Позичальник і поручитель відповідають як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобовязань як від позичальника та поручителя як разом, так і від кожного окремо. Крім того, поручителі відповідають перед позивачем всім належним їм на праві власності майном та грошовими коштами.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ст. 629, ч.1 ст. 610 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

За нормами ч.1 ст.553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Частина 2 ст.554 ЦК України визначає, що поручитель несе відповідальність у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків за прострочення виконання основного зобов'язання боржником, регламентується по суті не обсяг відповідальності поручителя, а обсяг його зобов'язання перед кредитором за договором поруки. З моменту порушення умов основного договору боржником обсяг зобов'язання поручителя і обсяг зобов'язання боржника перед кредитором за загальним правилом є рівними.

Задовольняючи позов про стягнення суми заборгованості з ОСОБА_6 та ОСОБА_5,

-629 704,49 дол. США(шістсот двадцять дев'ять тисяч сімсот чотири долари США та 49 центів) - поточна заборгованість за наданим Кредитом (основний борг);

-86 309,88 дол. США (вісімдесят шість тисяч триста девять доларів США та 88 центів) - заборгованість по сплаті відсотків;

-26 814.21 грн. (двадцять шість тисяч вісімсот чотирнадцять гривень та 21 копійка) - заборгованість за пенею за несплату основного боргу;

-221339,02 грн. (двісті двадцять одна тисяча триста тридцять дев'ять гривень та 02 копійки) - заборгованість за пенею за несплату процентів за користування кредитом;

суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що зобовязання повинні виконуватися належним чином, невиконання зобовязання дає право на стягнення боргу в судовому порядку.

Довід апеляційної скарги про те, що розрахунок заборгованості наданий банком є невірним, так як не відомо як саме банк проводив вказаний розрахунок є не спроможним, оскільки наданий банком розрахунок від 29 червня 2011 року містить деталізований розрахунок боргу за кредитним договором. Доказів того, що розрахунок суми заборгованості є помилковим матеріали справи не містять.

Посилання на те, що не взяті до уваги сплачені боржником кошти спростовуються розрахунком сукупної вартості кредиту,реальної процентної ставки згідно котрого вбачається врахування погашення основної суми кредиту.

Заявником не надано інших доказів щодо погашення кредитної заборгованості котрі не враховані позивачем при встановлені суми кредитної заборгованості.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Посилання на те, що судом не встановлено останній строк платежу спростовується матеріалами справи.

Проте, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктом 4.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення

У той самий час, згідно з пунктами 4.2, 4.3, кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: один із них несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Проте районний суд не звернув увагу на правову позицію у справі № 6-2003цс15 та помилково стягнув 45094 ,59 грн. заборгованості по несплаті штрафу, а тому в цій частині апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення в порядку ст.309 ч.1 п.3,4 ЦПК України скасуванню з ухваленням нового, про відмову в задоволенні вимог щодо стягнення штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 318 ЦПК України якщо апеляційні скарги на рішення або ухвалу суду першої інстанції були подані в установлені цим Кодексом строки, але надійшли до суду після закінчення апеляційного розгляду справи або коли строки на подання апеляційної скарги у звязку з пропущенням їх з поважних причин були поновлені або продовжені і особа, яка подала апеляційну скаргу, не була присутня під час розгляду справи, апеляційний суд розглядає цю скаргу за правилами цієї глави ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 318 ЦПК України залежно від обґрунтованості скарги, зазначеної в ч. 1 цієї статті, суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу відповідно до ст. 307 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано рішення або ухвалу апеляційного суду.

Якщо після розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд постановив ухвалу про залишення рішення суду першої інстанції без змін, але за результатами розгляду апеляційної скарги другої сторони, що відбувся на підставі ч. 1 ст. 318 ЦПК України, ухвалив нове рішення по суті, він має вирішити питання про скасування своєї попередньої ухвали з огляду на ч. 2 ст. 318 цього Кодексу, оскільки наявність у справі двох судових рішень апеляційного суду призводить до суперечностей у питанні набрання законної сили рішенням районного суду.

Керуючись ст. 218, 303, 309, 316, 317, 318,319 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 березня 2013 року в частині задоволення позову щодо стягнення штрафу в сумі 45 094,59 грн. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21.01.2014 року про залишення рішення в цій частині без змін- скасувати з ухваленням нового.

В позовній заяві Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення в солідарному порядку штрафу в розмірі 45 094,59 грн. відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно та підлягає оскарженню в касаційному порядку на протязі 20 днів.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді - А.І.Дрішлюк

ОСОБА_7