Справа № 496/3140/16-ц
Провадження № 2/496/199/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року Біляївський районний суд

Одеської області

у складі: головуючого судді Трушиної О.І.

при секретарі Поцелуйко К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу удаваними та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, третя особа: орган опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації Одеської області про стягнення грошових коштів, звернення стягнення на предмет застави та виселення,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом і просять визнати удаваними договори купівлі-продажу садового будинку, загальною площею 99,4 кв.м., та земельної ділянки площею 0,052 га, під № 4, що розташовані за адресою: Одеська область Біляївський район с. Нерубайське дачно-садове товариство «ВІТАМІН» провулок 15, укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 30 грудня 2015 року, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстровані в реєстрі за № 2031, № 2034; визнати їх договорами застави вказаного садового будинку і земельної ділянки, визнати договори застави садового будинку і земельної ділянки виконаними та поновити в правах власності позивачку ОСОБА_1 шляхом визнання за останньою права власності на садовий будинок і земельну ділянку.

Свої вимоги мотивують тим, що 30 грудня 2015 року між ними та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав їм грошові кошти у сумі 7500 дол. США з щомісячною сплатою 3% за користування коштами у строк до 01 липня 2016 року. В якості забезпечення боргового зобовязання, між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 були укладені договори купівлі-продажу садового будинку і земельної ділянки під № 4 в провулку 15 дачно-садового товариства «ВІТАМІН» в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, які належали ОСОБА_1, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 Вказують, що спочатку вони домовлялися з відповідачем укласти договори застави зазначеного нерухомого майна, однак останній переконав їх, що укладення договорів купівлі-продажу буде коштувати дешевше і така процедура не вимагає великої кількості документів, а у випадку укладення договорів застави буде накладена заборона відчуження, яку в подальшому буде важко зняти. В свою чергу, відповідач гарантував їм, що після повернення боргу договори купівлі-продажу будуть розірвані, що також було обумовлено в договорі позики. Після того, як позивачі повністю виконали взяті на себе зобовязання, вони звернулися до відповідача з пропозицією відчуження спірного садового будинку і земельної ділянки на користь ОСОБА_1 та узгодили орієнтовну дату. Однак відповідач почав уникати з ними зустрічі, не відповідає на телефонні дзвінки, при цьому вони продовжують проживати у спірному будинку. Вважають, що укладені правочини є удаваними, адже волевиявлення учасників правочину, як зовнішній прояв волі, не відповідало їх внутрішній волі, оскільки укладення договору позики від 30 грудня 2015 року та постійне проживання у будинку свідчить про те, що договори купівлі-продажу садового будинку і земельної ділянки є договорами застави вказаного нерухомого майна та гарантією повернення позичальниками ОСОБА_1 і ОСОБА_2 позикодавцеві ОСОБА_3 боргу в сумі 7500 дол. США в строк до 01 липня 2016 року, у звязку з чим вони звернулися з даним позовом до суду.

В свою чергу, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, уточнивши який (а.с.163-164), просить стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь грошову суму, еквівалентну 42122,25 дол. США по курсу НБУ станом на день ухвалення рішення; звернути стягнення на предмет застави садовий будинок під № 4 в провулку № 15 дачно-садового товариства «ВІТАМІН» в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області та земельну ділянку площею 0,0521 га, на якій ця будівля розташована, визнавши за ним право власності на ці об»єкти нерухомості; з урахуванням вартості предметів застави: вказаного садового будинку і земельної ділянки, що дорівнює сумі, еквівалентній 7500 дол. США, достягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь несплачені відсотки, пеню та додаткові стягнення, які передбачені умовами договору та ст. 625 ЦК України, у грошовій сумі в національній валюті України, яка буде еквівалентна 34622,25 дол. США по курсу НБУ на день ухвалення судового рішення; усунути йому перешкоди з боку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном, а саме: садовим будинком і земельною ділянкою шляхом виселення з будинку ОСОБА_1, ОСОБА_2 та проживаючого разом з ними неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги мотивує тим, що 30 грудня 2015 року він передав ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на підставі укладеного між ними договору позики грошові кошти в сумі 7500 дол. США за умовою виплати позичальниками на його користь відсотків за користування цими грошима у розмірі 3% щомісячно у строк до 01 липня 2016 року. Як забезпечення боргу за даним договором ОСОБА_1 здійснила відчуження належних їй будинку і земельної ділянки, що розташовані за адресою: Одеська область Біляївський район с. Нерубайське ДСТ «ВІТАМІН», пров. 15 буд. 4 на його користь, про що цього ж дня приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 були зареєстровані в реєстрі за №№ 2031, 2034 договори купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна. Після остаточного розрахунку між ними він зобовязався розірвати вказані договори купівлі-продажу й повернути ОСОБА_1 нерухомість, отриману від неї як забезпечення боргу за договором позики від 30 грудня 2015 року. Зазначає, що наполягаючи саме на укладенні з ОСОБА_1 договорів купівлі-продажу садового будинку і земельної ділянки він практично був впевнений, що робить інвестицію в свою майбутню власність, оскільки майже всі отримані ОСОБА_1 і ОСОБА_2 грошові кошти були витрачені остатніми на розрахунок по передньому боргу, а тому, з урахуванням джерел їх прибутку, вірогідність повернення йому грошової суми та сплати відсотків за користування позикою дорівнювала нулю. Як він і припускав, позичальники з самого початку почали порушувати строки виплати відсотків за користування коштами, через що між ними виникали конфлікти. Останній раз він отримав від ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відсотки по договору за квітень 2016 року в сумі 225 дол. США, про що зробив на звороті даного договору відмітку про виконання умов п.п. 3,4 по цей період включно, та більше з боку позичальників гроші не сплачувалися. За сімейними обставинами йому терміново знадобились грошові кошти, а тому він почав вимагати від ОСОБА_1 і ОСОБА_2 негайного їх повернення або звільнити продані йому обєкти нерухомості для їх наступного продажу. Але позичальники гроші не повернули та з будинку не виїхали. Вказує, що договори купівлі-продажу садового будинку і земельної ділянки фактично породжували відношення іпотечної застави по забезпеченню повернення з боку позичальників ОСОБА_1 і ОСОБА_2 отриманих по договору позики 7500 дол. США та своєчасної та повної сплати ними відсотків за користування позиченими грошима, а тому вони мають бути визнані судом договорами застави, а нерухоме майно передано у йому власність. З огляду на те, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 категорично через свого представника відмовилися від його пропозиції вирішити справу мирним шляхом, вважає, що крім іншого, останні повинні спалити на його користь основний борг в сумі 7500 дол. США, несплачені відсотки за період з 01.05.2016 року по 10.05.2017 року в сумі 2250 дол. США, пеню, нараховану на несплачені відсотки, в сумі 4763,25 дол. США, а також пеню, нараховану від суми боргу і прострочених відсотків за кожен день прострочки, передбачену п.8 договору позики, в сумі 27609 дол. США.

Представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, позовні вимоги ОСОБА_3 не визнала, просила відмовити йому в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в запереченні. При цьому пояснила, що під час укладення договорів купівлі-продажу садового будинку і земельної ділянки від 30 грудня 2015 року останні не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені цими правочинами, не мали дійсної спрямованості волі сторін при їх укладенні на купівлю-продаж належного ОСОБА_1 нерухомого майна, а мали на меті приховати інший правочин, а тому укладені між сторонами договори купівлі-продажу від 30 грудня 2015 року мають бути визнані удаваними, визнаними договорами застави, а за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поновлено право власності на спірний садовий будинок і земельну ділянку.

ОСОБА_3 та його представник у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнали в частині визнання удаваними договорів купівлі-продажу садового будинку і земельної ділянки та визнання їх договорами застави нерухомого майна. При цьому ОСОБА_3 підтвердив, що передав ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у борг грошові кошти в сумі 7500 дол. США на умовах договору позики від 30 грудня 2015 року, та в якості забезпечення зобовязання уклав з ОСОБА_1 договори купівлі-продажу належного їй садового будинку і земельної ділянки. Крім того пояснив, що до теперішнього часу ані ОСОБА_1, ані ОСОБА_2 грошові кошти не повернули, тобто не виконали умови договору позики, у звязку з чим вимагає від них сплати суми основного боргу, відсотків та пені. Крім того просить звернути стягнення на заставлене майно та виселити сімю ОСОБА_2 з будинку, а тому на задоволенні позову наполягає у повному обсязі.

Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 до судового засідання не зявилася, але направила до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність.

Представник органу опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації Одеської області до судового засідання не зявився, але направив до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність.

Вислухавши пояснення представника позивачів, відповідача, його представника, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні, 30 грудня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальникам грошові кошти у сумі 7500 дол. США з щомісячною сплатою 3% за користування коштами, на строк до 01 липня 2016 року (а.с.15-16).

Пунктами 8, 9 зазначеного договору встановлено, що у разі прострочення позичальниками терміну остаточного погашення боргу, вказаного в п. 2 даного договору, останні зобовязуються, у відповідності з вимогами ст. 625 ЦК України, сплатити позикодавцю пеню у розмірі 1% від суми непогашеного богу та прострочених відсотків за кожен день прострочення, починаючи з 01 липня 2016 року по день остаточного розрахунку, що не звільняє позичальників від повернення позикодавцю усієї отриманої по договору суми і відсотків за користування позиковими коштами. Пеня, яка стягується відповідно до умов даного договору з позичальників на користь позикодавця в рахунок погашення боргу, зараховується і виплачується позичальниками понад належної, згідно змісту п. 1 даного договору. В якості забезпечення боргу по даному договору, ОСОБА_1 проводить відчуження належного їй домоволодіння і земельної ділянки, які розташовані за адресою: Одеська область Біляївський район с. Нерубайське ДСТ «ВІТАМІН» пров. 15 буд. 4 на користь позикодавця. Після остаточного розрахунку між сторонами по даному договору позикодавець зобовязується розірвати договір купівлі-продажу і повернути отримане від ОСОБА_1 нерухоме майно, передане в якості забезпечення боргу по цьому договору. Всі витрати по нотаріальному оформленню відчуження домоволодіння і земельної ділянки, а також по розірванню цього договору несуть позичальники.

Крім того, 30 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 2031, згідно якого вона передала у власність останньому садовий будинок під № 4, що знаходиться за адресою: Одеська область Біляївський район с. Нерубайське «ВІТАМІН» дачно-садове товариство провулок 15, який складається в цілому з одного цегляного садового будинку під літ. «А», загальною площею 99,4 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 0,052 га (а.с.13).

Цього ж дня, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 2034, згідно якого вона передала у власність останньому земельну ділянку під № 4, що знаходиться за адресою: Одеська область Біляївський район с. Нерубайське «ВІТАМІН» дачно-садове товариство, провулок 15 (а.с.14).

Представник позивача у судовому засіданні пояснила, що за домовленістю між подружжям ОСОБА_1 і ОСОБА_3, зазначені договори купівлі-продажу були укладені між сторонами, як забезпечення зобовязання позичальників по поверненню грошових коштів по договору позики в сумі 7500 дол. США та сплати відсотків за користування зазначеними коштами позикодавцю, тобто укладені правочини є удаваними. Цей факт в судовому засіданні підтвердив і сам ОСОБА_3, а тому у відповідності до положень ч.1 ст. 61 ЦПК України, зазначені обставини доказуванню не підлягають.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 235 ЦК України встановлено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Як розяснено в п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року за удаваним правочином (ст.235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, до неї з проханням допомоги знайти людину, яка має можливість позичити грошові кошти під заставу будинку звернувся ОСОБА_2, у звязку з чим вона зателефонувала ОСОБА_3 Вона була присутньою при їх розмові щодо умов надання коштів, а тому їй відомо, що між подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була домовленість про те, що у разі неповернення грошових коштів, будинок переходить у власність останнього.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що ОСОБА_3 надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти, у звязку з чим між ними було укладено договір застави. ОСОБА_2 сказав йому, що він не продає будинок, тому що повертає борг.

З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги умови укладених між сторонами договорів, а також пояснення сторін по справі, показання свідків, суд приходить до висновку, що оспорювані договори купівлі-продажу є удаваними, оскільки сторони договорів купівлі-продажу не мали наміру створення тих правових наслідків, які вказаними договорами обумовлювалися, договори купівлі-продажу садового будинку і земельної ділянки за адресою: Одеська область Біляївський район с. Нерубайське дачно-садове товариство «ВІТАМІН» провулок 15, укладені між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 30 грудня 2015 року, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровими номерами 2031, 2034, є правочином, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, а саме для приховання фактичної домовленості сторін про надання позики з боку ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на платній основі з відповідним забезпеченням договору позики нерухомим майном.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в частині визнання договорів купівлі-продажу садового будинку і земельної ділянки удаваними та визнання їх договорами застави вказаного нерухомого майна підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про визнання договорів застави садового будинку і земельної ділянки під № 4 в провулку 15 дачно-садового товариства «ВІТАМІН» в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, укладених між ОСОБА_1 і ОСОБА_3, виконаними, та поновлення в правах ОСОБА_1 шляхом визнання за нею права власності на зазначений житловий будинок і земельну ділянку, суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобовязання, забезпеченого заставою.

Частиною 3 ст. 593 ЦК України передбачено, що у разі припинення права застави внаслідок виконання забезпеченого заставою зобовязання заставодержатель, у володінні якого перебувало заставлене майно, зобовязаний негайно повернути його заставодавцеві.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З позовної заяви ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вбачається, що вони повністю виконали взяте на себе зобовязання, у повному обсязі сплатили ОСОБА_3 обумовлену в договорі суму позики, а тому, у відповідності до ч.3 ст. 593 ЦК України, останній повинен негайно повернути заставлене майно заставодавцю ОСОБА_1, однак ухиляється від його повернення.

В свою чергу, ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що подружжя ОСОБА_1 сплатили йому лише відсотки за користування коштами у розмірі 900 дол. США, останній раз він отримав від них відсотки за квітень 2016 року у сумі 255 дол. США про що, відповідно до п. 7 договору позики, зробив на звороті даного договору відмітку про виконання умов пунктів 3 та 4 по цей період включно. Більше з боку позичальників на його користь гроші не сплачувалися. На даний час, у звязку з сімейними обставинами, йому вкрай необхідні грошові кошти, а тому він рішуче став вимагати від позичальників або терміново розрахуватися, або звільнити продані йому обєкти нерухомості для їх наступного продажу, однак ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ігнорують його вимоги.

Доказів протилежного у судовому засіданні представником ОСОБА_1 і ОСОБА_2 надано не було.

За таких обставин, з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів отримання ОСОБА_3 грошових коштів, обумовлених в договорі позики, позовні вимоги про визнання договорів застави виконаними та поновлення в правах ОСОБА_1 шляхом визнання за нею права власності на заставлене нерухоме майно задоволенню не підлягають.

Разом з тим, враховуючи встановлені вище обставини, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено у судовому засіданні, та сторонами не оспорюється, в якості забезпечення виконання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 своїх зобовязань за договором позики від 30 грудня 2015 року заставодавець ОСОБА_1 надала заставодержателю ОСОБА_3 в заставу земельну ділянку, площею 0,0521 га, та розташований на ній садовий будинок № 4, розташований у ДСТ «ВІТАМІН» в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що одним із видів забезпечення виконання зобовязання є застава. Саме з таким видом забезпечення виконання зобовязання - договору позики, визначилися сторони.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно положень ч.ч.1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

За вказаних обставин, суд вважає, що у ОСОБА_3 виникло право вимоги звернення стягнення на предмет застави садовий будинок і земельну ділянку площею 0,0521 га, під № 4, що розташовані за адресою: Одеська область Біляївський район с. Нерубайське дачно-садове товариство «ВІТАМІН» провулок 15.

Як вбачається з п.3 договору купівлі-продажу спірного садового будинку та п.2.2 договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, оціночна (ринкова) вартість будинку становить 149967 грн., а земельної ділянки 50000 грн., що загалом становить 199967 грн.

При цьому, станом на обумовлену в договору позики дату повернення грошових коштів 01 липня 2016 року, сума основного боргу у розмірі 7500 дол. США позичальниками залишається не повернутою.

Несплачені відсотки за період з 01 травня 2016 року по 10 травня 2017 року становлять 3000 дол. США (225*13?).

На несплачені відсотки, відповідно до п.5 договору позики, станом на 01 березня 2017 року нараховується пеня у такому розмірі:

З 01.06.2016 року 255 дол. США*1%*344 дні = 774 дол. США;

З 01.07.2016 року 225 дол. США*1%*314 днів = 706,50 дол. США;

З 01.08.2016 року 225 дол. США*1%*283 дня = 636,75 дол. США;

З 01.09.2016 року 225 дол. США*1%*252 дня = 567 дол. США;

З 01.10.2016 року 225 дол. США*1%*222 дня = 499,50 дол. США;

З 01.11.2016 року 225 дол. США*1%*191 день = 429,75 дол. США;

З 01.12.2016 року 225 дол. США*1%*161 день = 362,25 дол. США;

З 01.01.2017 року 225 дол. США*1%*130 днів = 292,50 дол. США;

З 01.02.2017 року 225 дол. США*1%*99 днів = 222,75 дол. США;

З 01.03.2017 року 225 дол. США*1%*71 день = 159,75 дол. США;

З 01.04.2017 року 225 дол. США*1%*40 днів = 90 дол. США;

З 01.05.2017 року 225 дол. США*1%*10 днів = 22,50 дол. США.

Таким чином, станом на 10 травня 2017 року розмір пені на несплачені відсотки становить 4763,25 дол. США.

Крім того, відповідно до п.8 договору позики, нараховується пеня у такому розмірі:

З 01.07.2016 року (7500 дол. США+225 дол. США*2)*1%*314 днів + 24963 дол. США

З 01.09.2016 року 225 дол. США*1%*252 дня = 567 дол. США;

З 01.10.2016 року 225 дол. США*1%*222 дня = 499,50 дол. США;

З 01.11.2016 року 225 дол. США*1%*191 день = 429,75 дол. США;

З 01.12.2016 року 225 дол. США*1%*161 день = 362,25 дол. США;

З 01.01.2017 року 225 дол. США*1%*130 днів = 292,50 дол. США;

З 01.02.2017 року 225 дол. США*1%*99 днів = 222,75 дол. США;

З 01.03.2017 року 225 дол. США*1%*71 день = 159,75 дол. США;

З 01.04.2017 року 225 дол. США*1%*40 днів = 90 дол. США;

З 01.05.2017 року 225 дол. США*1%*10 дня = 22,50 дол. США.

Таким чином, станом на 10 травня 2017 року розмір пені становить 27609 дол. США.

Отже, станом на 10 травня 2017 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 повинні сплатити на користь ОСОБА_3 42122,25 дол. США (7500 дол. США+2250 дол. США+4763,25 дол. США+27609 дол. США).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ОСОБА_3 вправі вимагати від ОСОБА_1 і ОСОБА_2 стягнення грошових коштів, однак без врахування вартості предмета застави садового будинку і земельної ділянки, так як одночасне стягнення суми боргу з позичальників та звернення стягнення на предмет застави, в рахунок погашення зазначеного боргу, призведе до стягнення на користь позикодавця однієї й тієї самої суми заборгованості. За такої ситуації відбувається фактичне подвоєння заборгованості, яка належить до виплати ОСОБА_3

Це ж стосується і вимоги ОСОБА_3 щодо достягнення з ОСОБА_8 і ОСОБА_2 несплачених відсотків, пені та додаткових стягнень, які вже враховані в основну суму заборгованості та викладені в п.2 його позовної заяви.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Станом на 10 травня 2017 року курс долара США по відношенню до гривні становить 26,509341 грн. за один долар США, згідно даних з офіційного сайту Національного банку України, виходячи з чого загальна сума заборгованості, без врахування вартості предмета застави становить 1116633грн. 199967 грн. = 916666 грн.

З огляду на вищевикладене, з ОСОБА_8 і ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню грошова сума у розмірі 916666 грн., тобто у розмірі з вирахуванням вартості предмета застави.

Позовні вимоги в частині усунення перешкод з боку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у володінні, користуванні та розпорядженні майном, а саме садовим будинком № 4 в провулку № 15 дачно-садового товариства «ВІТАМІН» в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, що розташований на земельній ділянці площею 0,0521 га за цією ж адресою, шляхом виселення останніх разом з неповнолітнім сином ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і порядку, передбачених законом.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців.

Разом з тим, ч.1 ст. 40 цього ж Закону зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону законодавець встановлює певний порядок дій іпотекодержателя: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобовязані на письму вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч.3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Недотримання вищезазначеної процедури є підставою для відмови в позові про виселення мешканців з житлового приміщення, що є предметом іпотеки, і на яке звертається стягнення.

Виходячи із аналізу наведених правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст. 109 ЖК України, щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців з будинку, на який здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя або нового власника щодо звільнення таких житлових приміщень їх мешканцями в розумінні вимог ст. 3 ЦПК України щодо права особи для звернення до суду за захистом.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_8 і ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рівних частинах підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7530 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн., тобто по 7765 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 235, 525, 526, 611, 625, 574, 576, 593, 1048, 1049 ЦК України, Законом України «Про заставу», суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу удаваними задовольнити частково.

Визнати удаваним договір купівлі-продажу садового будинку під № 4, що розташований за адресою: Одеська область Біляївський район с. Нерубайське дачно-садове товариство «ВІТАМІН» провулок 15, який складається в цілому з одного цегляного садового будинку під літ. «А» загальною площею 99,4 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 0,052 га, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 30 грудня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 2031 та визнати його договором застави вказаного садового будинку.

Визнати удаваним договір купівлі-продажу земельної ділянки під № 4, що розташована за адресою: Одеська область Біляївський район с. Нерубайське дачно-садове товариство «ВІТАМІН» провулок 15, площею 0,052 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:002:0707, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 30 грудня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 2034 та визнати його договором застави вказаної земельної ділянки.

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 в частині визнання договорів застави садового будинку та земельної ділянки виконаними, поновлення в правах власності шляхом визнання права власності на садовий будинок і земельну ділянку залишити без задоволення.

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, третя особа: орган опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації Одеської області про стягнення грошових коштів, звернення стягнення на предмет застави та виселення задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет застави садовий будинок під № 4 в провулку № 15 дачно-садового товариства «ВІТАМІН» в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області та земельну ділянку площею 0,0521 га, на якій ця будівля розташована, в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 30 грудня 2015 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, ОСОБА_2, шляхом визнання за ОСОБА_3 права власності на зазначений садовий будинок і земельну ділянку.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 916666 грн.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 7530 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн., тобто по 7765 грн. з кожного.

Позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення грошових коштів в сумі 34622,25 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 10 травня 2017 року еквівалентно 917811,60 грн. та усунення перешкод шляхом виселення залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, до апеляційного суду Одеської області, через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Біляївського райсуду

Одеської області: ОСОБА_9