Справа № 487/3522/17
Провадження № 2/487/1926/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26.09.2017 року Заводський районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого судді - Щербини С.В., при секретарі - Єлишевій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за теплову енергію, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за спожиту теплову енергію за період з 01.10.2015 року по 01.01.2017 року у розмірі 4125,31 грн., з урахуванням індексу інфляції у розмірі 335,99 грн. та трьох процентів річних в сумі 76,60 грн.,

В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, надав згоду на ухвалення заочного рішення.

В судове засідання відповідач не з'явилась, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Зі згоди представника позивача суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» є суб'єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачем м. Миколаєва.

В опалюваних сезонах 2015-2017 р.р. позивач здійснював постачання теплової енергії в будинок АДРЕСА_1, що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону.

Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1, а відповідно і споживачем теплової енергії.

Відповідно до вимог ст. 24 Закону України "Про теплопостачання» та п. 4 Правил користування тепловою енергією , затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року №1198, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору про постачання теплової енергії та гарячій воді між споживачем та теплопостачальною організацією.

Коли споживач, який фактично споживає послуги, відмовляється від укладення такого договору, його зобов'язання щодо відшкодування виконавцю послуг витрат на їх виготовлення чи надання, виникають відповідно до положень ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", зокрема, є право споживача на одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" від 02.06.2005 року споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в кому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має грунтуватся на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Отже, відповідач повинен щомісячно сплачувати позивачу вартість спожитої теплової енергії.

Нарахування відповідачу сум оплат за спожиту теплову енергію за період з 01.10.2015 року по 01.01.2017 року за тарифами визначеними у постанові Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №1171 від 31.03.2015 року.

Позивач надав теплову енергію за період з 01.10.2015 року по 01.01.2017 року .

Станом на 16.05.2017 року заборгованість відповідача перед позивачем за період з 011.3.2015 року по 01.01.2017 року, з урахуванням перерахунку на суму - 552,89 грн., становить 4125,31 грн.

Відповідно до вимог ст. 625 ч. 2 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленного індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір ппроцентів не встановлений договром або законом.

За період з 01.11.2015 року по 01.01.2017 року відповідачу нараховано 335,99 грн. суми на яку підлягає збільшення боргу з урахуванням індексу інфляції та за період з 01.11.2015 року по 31.12.2016 року нараховано 3% річних в сумі 76,60 грн.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволення в повному обсязі та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг у загальному розмірі 4537,90 грн.

Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1600 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за теплову енергію - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» суму боргу у розмірі 4537,90 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» судовий збір у розмірі 1600 грн.

Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський райсуд м. Миколаєва в строк і порядок, встановлений ст.ст. 294,296 ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя С.В. Щербина