Справа № 209/263/17
Провадження № 2/209/550/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

при секретарі Герасимчук І.О.,

за участі позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам'янське Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь 2700 грн. - вартість постільної білизни, 660 грн. - компенсація реальної вартості майна, 2700 грн. - компенсація моральної шкоди, 709,50 грн. - компенсація втраченої вигоди, 1221,70 грн. - неустойка (пеня), 407,70 грн. - втрати від інфляції, 101,00 грн. - відсотки за користування грошовими коштами та судові витрати.

На обґрунтування позову зазначив, що 29 жовтня 2015 роки він віддав на реалізацію в магазин «Комісіонка" шість комплектів постільної білизни китайського виробництва на суму 2700 гривень, що еквівалентно 120 доларам США за курсом 22,5 грн. за 1 долар США. Закупівельна ринкова оптова вартість білизни обчислювалася в доларах США, а саме 20 доларів за один комплект білизни. У квитанції, що була отримана ним на підтвердження передачі майна на реалізацію, були вказані його прізвище, імя та по-батькові, телефон, адреса, паспортні дані, кількість комплектів білизни (6), вартість 1 комплекту (450 гривень). Крім того, відповідач поставила на квитанції свій підпис та мокру печатку фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, ідентифікаційний код ЄДРПОУ НОМЕР_1. Магазин «Комісіонка" знаходився в лівобережній частині м. Кам'янське по вулиці Інтернаціоналістів, 1-А. Відповідач орендувала за цією адресою приміщення. З 01 січня 2016 року відповідач закрила магазин. Через деякий час він відвідав магазин та дізнався, що білизну залишили собі відповідач та її мати ОСОБА_3 Вони попросили його трохи почекати з виплатою грошей за білизну, на що він дав свою згоду. Кожен місяць він отримує обіцянки про виплату коштів, однак до цього часу гроші відповідачем йому не виплачені. Завдана йому моральна шкода виражається в стражданнях, стресі, який він відчуває на протязі року. Сукупність реакцій організму на вплив різних несприятливих факторів - стресорів (фізичних або психологічних), що порушують його гомеостаз, а також стан нервової системи організму або організму в цілому. Стрес знижує імунітет і є причиною багатьох захворювань серцево-судинних, шлунково-кишкових та інших». Негативний вплив стресу на організм є загальновідомим, і не вимагає надання якихось доказів. Цинізм відповідача викликає у нього нервові зриви, у нього з'явилися болі серця, порушення сну. Він відчуває почуття роздратування, приниження, злості. Його пригнічує, що він змушений безглуздо витрачати безліч часу свого життя на протязі року на витребування своїх грошей, на складання позову, заяв, на поїздки до суду та в судові засідання. Немає сумнівів, що відповідач добровільно рішення суду не виконає та буде всіляко ухилятися від виплати за виконавчим листом. При цьому виплата йому вартості постільної білизни не є для відповідача ні збитком, ні покаранням. І лише відшкодування моральної шкоди, виплата неустойки та упущеної вигоди буде фінансовою втратою і можливо відіб'є бажання займатись шахрайством, та знущатися над людьми. Стягнення з відповідача 2700 грн. буде для нього грошовою компенсацію заподіяної йому моральної шкоди (шкоди для фізичного та психічного здоровя, втрати часу повязаного з поверненням своїх грошей). Всі негативні для нього наслідки настали у результаті умисних дій та бездіяльності відповідача, і це доказ вини. Тут очевидний прямий причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою і заподіяною йому шкодою. Оскільки постільна білизна імпортна, то її вартість обчислюється в доларах США. Отже компенсація шкоди заподіяної ослабленням курсу гривні до долара в розмірі 660 гривень повинна бути стягнута з відповідача. Лише з компенсацією у 660 гривень йому буде повернута реальна вартість постільної білизни. Тобто за 3360 гривень він зможе купити 120 доларів США, які витратив на покупку. Зараз курс долара США складає 28 гривень за долар США, а був 22,5 грн. (120 доларів х 28 грн.) - (120 доларів х 22,5 грн.) = 660 гривень. Вважає, що з відповідача на його користь необхідно стягнути: компенсацію втраченої вигоди - 709,50 грн., яка розраховується, виходячи із ставки в 21% річних або 0,0575% в день у гривні КБ "ПриватБанк", де він має рахунки, за період з 01 листопада 2015 року по 30 січня 2017 року, тобто за 457 днів (2700 х 457 х 0.0575% = 709, грн.); пеню в розмірі 1221, 70 грн. (2700, 00 грн. (сума боргу) за 457 днів, тобто за період з 10 листопада 2015 року по 30 січня 2017 року, виходячи із розміру пені - 2 облікових ставки НБУ на рік, оскільки типовий договір комісії містить пункт про неустойку при невиконанні обов'язків комісіонером; втрати від інфляції в розмірі 407,70 грн. ( 2700,00 грн. (сума боргу) х 115.1% (індекс інфляції за період з листопада 2015 року по грудень 2017 року) = 407,70 грн.); проценти за користування коштами в розмірі 101,00 грн. ( 3% річних за 457 днів від 2700,00 грн.).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримував заявлений позов, надав пояснення, аналогічні його обґрунтуванню. Також пояснив суду, що 29 жовтня 2015 року він здав на реалізацію в магазин "Комісіонка" шість комплектів постільної білизни. Цю білизну він раніше придбав в магазині, розташованому на Лівому березі в м. Кам'янське, купляв її за гривні, скільки заплатив не памятає, приблизно 2700 грн., що було еквівалентно 120 доларам США. При передачі білизни на реалізацію йому пообіцяли заплатити по 450 грн. за кожний комплект, а всього 2700 грн., тобто повернути ту суму, за яку він придбав цю білизну. Приймала білизну на реалізацію мати відповідача - ОСОБА_3, яка неофіційно працювала в магазині "Комісіонка" ПП ОСОБА_2 Дата реалізації білизни не була зазначена у квитанції та не була ними обумовлена. Як в подальшому йому повідомила ОСОБА_3, його білизну вони з ОСОБА_2 залишили собі, не маючи наміру її продавати, тобто фактично вони купили цю білизну і пообіцяли сплатити йому гроші за білизну. Вперше він звернувся до відповідача за грошима у листопаді 2015 року, що підтверджується аудіо записом. Чекав сплати грошей до грудня 2015 року, а потім став вимагати від них виплати коштів за білизну, але з письмовою вимогою до відповідача не звертався. Між ним та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 була досягнута усна домовленість, що вони віддадуть йому гроші до 15 квітня 2016 року, але гроші так і не віддали. В квітні 2016 року він звернувся до Дніпровського ВП м. Кам'янське із заявою про порушення кримінального провадження за ст. 190 КК України відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3, але кримінальне провадження було закрито в звязку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення. 11 липня 2016 року він звернувся до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення коштів за продану постільну білизну за договором комісії. Ухвалою суду від 20 січня 2017 року його позовна заява була залишена без розгляду у звязку з його повторною неявкою в судове засідання. 24 листопада 2016 року ОСОБА_3 заплатила йому за досягнутою між ними мировою угодою 1500 грн. за те, що він надавав відстрочку сплати йому грошових коштів за взяту 29 жовтня 2015 року на реалізацію постільну білизну. На підтвердження отримання коштів він написав розписку. Цей платіж був виконаний з тих самих правовідносин, які є предметом теперішнього позову, з яким він повторно звернувся до суду до ОСОБА_2, з якої хоче стягнути грошові кошти за продану білизну з урахуванням всіх інших додаткових коштів.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала частково, надала пояснення аналогічні письмовим запереченням проти позову. Також пояснила суду, що вона дійсно займалась підприємницькою діяльністю, як фізична особа - підприємець, орендувала приміщення для магазину "Комісіонка", займалася комісійною торгівлею, приймала товар на комісію. 29 жовтня 2015 року ОСОБА_1 здав на комісію в магазин "Комісіонка" шість комплектів постільної білизни з умовою, що білизна буде реалізована по 450 грн. за один комплект, а всього за 2700 грн. і йому буде сплачена ця сума коштів. Частина білизни була реалізована у 2016 році, а іншу частину вона залишила собі, тобто купила цю білизну для себе. 24 листопада 2016 року ОСОБА_1 було виплачено 1500 грн. Це були її кошти і їх передала позивачу її мати ОСОБА_3, а ОСОБА_1 написав розписку про те, що отримав ці кошти. Залишок коштів в сумі 1200 грн. вона хотіла відати позивачу, телефонувала йому, але він відмовився їх взяти, бо хотів більшу суму. Переказом гроші ОСОБА_1 не відправляла, доказів того, що хотіла віддати кошти, в неї немає. Вона згодна сплатити ОСОБА_1 1200 грн. хоч зараз. ЇЇ мати не працювала у магазині, лише іноді підмінювала її. Коли була продана білизна, вона не може сказати. 01 січня 2016 року вона закрила магазин, припинила підприємницьку діяльність, а всі журнали з реалізації товару викинула. Після закриття магазину вона телефонувала всім, хто здав товар на комісію, проте кошти ОСОБА_1 не перерахувала. Визнає, що повинна була сплатити позивачу вартість білизни.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 29 жовтня 2015 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір комісії, згідно якого відповідач, як комісіонер, зобовязалася за дорученням позивача, як комітента, продати від свого імені 6 комплектів постільної білизни по 450 грн. за кожний комплект, а всього на суму 2700 грн., що підтверджується квитанцією № 430 ПП "ОСОБА_2А." від 28 жовтня 2015 року (а.с. 3). Згідно вказаної квитанції, договір комісії був укладений сторонами без визначення строку його виконання.

Відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобовязується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно ч.1, 3 ст. 1012 УК України договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобовязується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Позивач виконав умови договору комісії та передав відповідачу на комісію у магазин "Комісіонка" обумовлений у квитанції товар, який відповідач зобовязалася продати від свого імені та сплатити ОСОБА_1 його вартість в сумі 2700 грн.

Проте відповідач умови договору комісії належним чином не виконала, оскільки реалізувавши переданий на комісію товар, отримані від його продажу кошти позивачу своєчасно та в повному обсязі не сплатила.

Суд немає підстав не довіряти поясненням позивача про те, що передані ним на реалізацію у магазин "Комісіонка" шість комплектів постільної білизни придбали відповідач та її мати ОСОБА_3, і тому ОСОБА_2 повинна була невідкладно виплатити ОСОБА_1 грошові кошти, що були обумовлені при укладенні договору комісії та отримані від продажу товару, тобто 2700 грн.

В судовому засіданні відповідач підтвердила, що 01 січня 2016 року магазин "Комісіонка" був закритий, а вона припинила свою підприємницьку діяльність. Отже при закритті магазину відповідач повинна була повернути позивачу передане ним на реалізацію майно, якщо воно не було реалізоване.

Проте товар ОСОБА_1 повернутий не був, що свідчить про те, що на момент закриття магазину комплекти постільної білизни дійсно були продані, але грошові кошти за проданий товар були виплачені позивачу частково в сумі 1500 грн. лише 24 листопада 2016 року, а частина грошових коштів в сумі 1200 грн. ОСОБА_1 взагалі не виплачена.

Суд критично оцінює показання відповідача про те, що вона намагалася виплатити ОСОБА_1 кошти в сумі 1200 грн., телефонувала йому, оскільки будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин ОСОБА_2 суду не надала.

Згідно ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є: договори та інші правочини.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого рівня інфляції за увесь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що магазин "Комісіонка" був закритий відповідачем 01 січня 2015 року і після закриття магазину та припинення підприємницької діяльності відповідач умови договору комісії не виконала, не повернувши позивачу товар, а залишивши його для себе, та не передавши позивачу кошти за нього, суд вважає, що саме з цього часу відповідач прострочив грошове зобов'язання щодо передачі позивачу 2070 грн., а позивач має право на отримання від ОСОБА_2 невиплаченої суми за договором комісії з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних .

Грошові кошти в сумі 1500 грн. були виплачені позивачу 24 листопада 2016 року. Період прострочення цього грошового зобовязання за період з 01 січня 2016 року по 24 листопада 2016 року включно складає 329 днів.

Сума трьох відсотків річних від простроченої суми за період прострочення грошового зобов'язання за вказаний період часу становить 40,56 грн., виходячи із розрахунку: 1500,00 грн. (сума простроченої заборгованості) х 0,03 : 365 днів х 329 днів (кількість днів прострочення виконання зобовязання) = 40,56 грн.

Сумарний індекс інфляції вираховується судом шляхом множення встановлених індексів інфляції за місяці прострочення, починаючи з січня 2016 року по жовтень 2016 року включно, і становить 109,4%.

Сума боргу з урахуванням установленого рівня інфляції за вказаний вище час прострочення становить 1641,00 грн., виходячи з наступного розрахунку: 1500,00 грн. (сума простроченої заборгованості) х 109,4% (сумарний індекс інфляції) = 1641,00 грн.

Отже на користь позивача необхідно стягнути інфляційні втрати в сумі 141,00 грн. за вказаний період за виплачені з порушенням строків грошові кошти в розмірі 1500 грн..

Грошові кошти в сумі 1200 грн. до теперішнього часу позивачу відповідачем не виплачені. Період прострочення цього грошового зобовязання за період з 01 січня 2016 року по 23 травня 2017 року (день ухвалення рішення) включно складає 509 днів.

Сума трьох відсотків річних від простроченої суми за період прострочення грошового зобов'язання за вказаний період часу становить 50,20 грн., виходячи із розрахунку: 1200,00 грн. (сума простроченої заборгованості) х 0,03 : 365 днів х 509 днів (кількість днів прострочення виконання зобовязання) = 50,20 грн.

Сумарний індекс інфляції за період з січня 2016 року по квітень 2017 року включно становить 117,89%.

Сума боргу з урахуванням установленого рівня інфляції за вказаний вище час прострочення становить 1414,68 грн., виходячи з наступного розрахунку: 1200,00 грн. (сума простроченої заборгованості) х 117,89% (сумарний індекс інфляції) = 1414,68 грн.

Отже на користь позивача необхідно стягнути інфляційні втрати в сумі 214,68 грн. (1414,68 грн. - 1200 гпн. = 214,68 грн.)

Всього підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 1646,44 грн. (1200 грн. + 141,00 + 214,68 + 40, 56 + 50,20 = 1646,44 грн).

Суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача на його користь вартості постільної білизни в сумі 1500 грн., компенсації реальної вартості майна в сумі 660 грн., компенсації моральної шкоди в сумі 2700,00 грн., компенсації втраченої вигоди в сумі 709,50 грн., неустойки (пені) в сумі 1221,70 грн.

Згідно розписки від 24 листопада 2017 року та пояснень позивача 24 листопада 2016 року він отримав від матері відповідача - ОСОБА_3 1500 грн. за зобовязаннями, що випливають із укладеного між сторонами договору комісії. Відповідач стверджує, що ОСОБА_3 сплатила позивачу належні їй 1500 грн. і це ніяким чином не спростовано в судовому засіданні. Тому залишок грошових кошів, які не отримав позивач становить 1200 грн., і саме цю суму, а не 2700 грн, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на виконання умов договору комісії.

Відсутні підстави для стягнення реальної вартості майна в сумі 660,00 грн. в звязку з падінням курсу гривні відносно долару США, оскільки договір комісії укладався у національній валюті України - гривні, зобов'язання по ньому не визначалося грошовим еквівалентом в іноземній валюті, а згідно ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Судом було долучено до матеріалів справи компакт диск з аудіо записом розмов ОСОБА_1 з ОСОБА_3, яка є матірью відповідача ОСОБА_2, що був прослуханий в судовому засіданні, згідно якого ОСОБА_3 обіцяла сплатити ОСОБА_1 120 доларів США. Проте, вказаний аудіо запис ніяким чином не доводить зобовязання відповідача ОСОБА_2 сплатити позивачу вказану суму коштів в іноземній валюті.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Частиною 1 ст. 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі.

Укладеним між сторонами договором комісії не було передбачено забезпечення виконання відповідачем, як комісіонером, зобовязання неустойкою або іншим видом забезпечення, тому необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки (пені).

Не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення з відповідача компенсації втраченої вигоди, оскільки відповідальність за прострочення грошового зобов'язання передбачена ст. 625 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст. 23 ЦК України пердбачено, що моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Діючим законодавством не передбачено відшкодування моральної шкоди за невиконання умов цивільно-правового договору.

Отже не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_4 щодо відшкодування йому моральної шкоди.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 30,00 грн. судових витрат, повязаних з явкою позивача до суду

Керуючись статтями 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми коштів.

Стягнути з ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_3, грошові кошти в сумі 1646,44 грн. та 30,00 грн. судових витрат, пов"язаних з явкою позивача до суду, а всього 1676,44 грн. (одна тисяча шістсот сімдесят шість грн. 44 коп.)

В іншій частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_2, на користь держави 640,00 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів після проголошення рішення апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя Г.А. Байбара.