Ухвала

іменем україни

10 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про визнання договору недійсним за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 08 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі - ТзОВ «Порше Лізинг Україна») звернулося до суду із зазначеним вище позовом, у якому просило стягнути із ОСОБА_3 заборгованість за договором фінансового лізингу від 24 лютого 2012 року № 00004459 у розмірі 11 165 грн 86 коп., збитки - 156 298 грн 27 коп., штраф - 777 грн 68 коп., пеню - 970 грн 76 коп., 3 % річних за невиконання умов договору - 450 грн 24 коп., неустойку - 22 331 грн 72 коп., проценти за користування чужими грошовими коштами - 1 120 грн 21 коп., судові витрати і витрати на правову допомогу - 15 520 грн 60 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до договору про фінансовий лізинг від 24 лютого 2012 року він зобов'язався передати у розпорядження відповідача об'єкт лізингу - транспортний засіб VW Polo Sedan, 2011 pоку виробництва, шасі № НОМЕР_1, а ОСОБА_3 зобов'язався прийняти об'єкт лізингу і сплатити кошти на загальну суму 17 217,60 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить 3 038,40 доларів США.

Посилаючись на те, що відповідач не виконав належним чином умови вищезазначеного, просив позов задовольнити.

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати договір фінансового лізингу від 24 лютого 2012 року недійсним.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що вищевказаний договір та договір комплексного страхування від 01 березня 2012 року були укладені на невигідних умовах для нього, як споживача, які ТзОВ «Порше Лізинг Україна» сформулювало в односторонньому порядку, тим самим створило істотний дисбаланс між правами та обов'язками сторін за договором на свою користь і не врахувало при цьому інтересів учасників. Вважає, що умови договору є несправедливими та такими, що грубо обмежують права споживача (лізингоодержувача), як слабшої сторони договору. Крім цього, договір фінансового лізингу укладений у письмовій формі, проте нотаріально не посвідчений, що дає підстави вважати його нікчемним відповідно до ч. 1 ст.220 ЦК України.

Посилаючись на наведені вище обставини, просив позов задовольнити.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 23 травня 2014 року позов ТОВ «Порше Лізинг Україна» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» основну суму заборгованості за договором фінансового лізингу від 24 лютого 2012 року у розмірі 11 165 грн 86 коп., збитки у розмірі 156 298 грн 27 коп., штраф у розмірі 777 грн 68 коп., пеню у розмірі 970 грн 76 коп., три відсотки річних у розмірі 450 грн 24 коп., неустойку у сумі 22 331 грн 72 коп., відсотки за користування коштами у розмірі 1 120 грн 21 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 08 вересня 2016 року Бережанського районного суду Тернопільської області від 23 травня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову ТОВ «Порше Лізинг Україна» і про задоволення зустрічного позову ОСОБА_3

Визнано недійсним договір фінансового лізингу від 24 лютого 2012 року № 000004459 з додатками. Стягнуто із ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_3 авансовий платіж у розмірі 81 186 грн 05 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Порше Лізинг Україна», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що 24 лютого 2012 року між ТзОВ «Порше Лізинг України» та ОСОБА_3 був укладений письмовий договір про фінансовий лізинг, відповідно до умов якого ТзОВ «Порше Лізинг України» передало у користування ОСОБА_3 об'єкт лізингу - транспортний засіб типу VW Polo Sedan, 1.6L benzin, 2011 pоку виробництва, шасі № НОМЕР_1, а ОСОБА_3, у свою чергу, зобов'язався прийняти об'єкт лізингу і сплатити відповідну суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів на загальну суму, що становить еквівалент 17 217,60 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 3 038,40 доларів США.

Відповідно до акту прийому-передачі до договору лізингу від 24 лютого 2012 року ОСОБА_3 прийняв зазначений вище транспортний засіб.

Із квітня 2012 року ОСОБА_3 порушив вимоги договору, не сплативши лізингові платежі за квітень, травень, червень 2012 року, у результаті чого загальна сума невиконаних грошових зобов'язань склала 11 165 грн 86 коп.

06 вересня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинений виконавчий напис про повернення об'єкта фінансового лізингу, а 28 вересня 2012 року - відкрито виконавче провадження за вищевказаним виконавчим написом нотаріуса.

11 жовтня 2012 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві складений акт, згідно з яким при вчиненні виконавчих дій об'єкт лізингу був вилучений і повернутий ТзОВ «Порше Лізинг України» у добровільному порядку.

Згідно з актом приймання-передачі об'єкта лізингу від 15 жовтня 2012 року об'єкт лізингу - транспортний засіб типу VW Polo Sedan, l.6L benzin, 2011 pоку виробництва, шасі № НОМЕР_1, був переданий ТзОВ «Порше Лізинг України».

Задовольняючи первісний позов ТзОВ «Порше лізинг України» та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що договір про фінансовий лізинг від 24 лютого 2012 року укладено відповідно до вимог чинного законодавства, між сторонами було досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору. Виходячи із того, що відповідач порушив вимоги вищевказаного договору, не сплачував лізингові платежі за квітень-червень 2012 року, суд дійшов висновку про стягнення з нього на користь ТзОВ «Порше лізинг України» заборгованості за цими платежами у розмірі 193 114 грн 74 коп.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та про задоволення зустрічного позову, апеляційний суд дійшов висновку, що сторонами порушено вимоги закону про обов'язкове нотаріальне посвідчення вказаного вище договору, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є підстави для визнання цього недійсним у цілому із застосуванням наслідків недійсності правочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договорів відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Вказаний висновок відповідає правовій позицій, викладеній Верховним Судом України у постановах від 16 грудня 2015 року в справі № 6-2766цс15, від 08 червня 2016 року у справі № 6-330цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 799 ЦК України на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання спірного договору фінансового лізингу недійсним з підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України, з огляду на те, що договір найму транспортного засобу нотаріально не був посвідчений.

Висновки суду у цій частині узгоджуються з фактичними обставинами справи та з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Статтею 216 ЦК України встановлено правові наслідки недійсності правочину, відповідно до якої у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за пінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З матеріалів справи, зокрема договору про фінансовий лізинг від 24 лютого 2012 року вбачається, що розмір авансового платежу вказаний у сумі, що становить еквівалент 3 038,40 доларів США.

За таких обставин, застосовуючи наслідки недійсності правочину, апеляційний суд правильно стягнув з ТзОВ «Порше лізинг України» на користь ОСОБА_3 авансовий платіж у сумі 3 038,40 доларів США, що станом на день ухвалення рішення становить еквівалент 81 186 грн 05 коп.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, не містять посилань на порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які б давали підстави для скасування судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів.

Між тим, оцінка доказів і доведеність не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, відсутні підстави для його скасування.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а рішення апеляційного суду - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» відхилити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 08 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик