АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/1809/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1376/17Головуючий у 1-й інстанції Окунь Т. В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Обідіної О.І.

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

За участю секретаря: Кальник А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на заочне рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 5 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит", Державної іпотечної установи про визнання зобов'язання припиненим,

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 5 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено повністю.

Визнано припиненою іпотеку та обтяження за іпотечним договором №118/ZVN-05, укладеним 27.07.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_2, посвідченим приватним нотаріусом Комсомольського міського округу Куцом С.М. 27.07.2016 року під №4394

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» та Державної іпотечної установи судовий збір в розмірі по 275, 60грн. з кожного.

Ухвалою Комсомольського міського суду м. Полтави від 20 березня 2017 року заяву представника відповідача Державної іпотечної установи про перегляд заочного рішення у справі №534/1809/16-ц залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі Державна іпотечна установа, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вважає, що суд помилково взяв до уваги лист банка про виконання позичальником зобов'язання, оскільки жодними доказами на підтвердження повного погашення заборгованості їх установа як новий кредитор позивача не володіє.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення останньої.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 27.07.2005 року між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» (надалі банк) та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 118/PVN-07-05, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 16000 доларів США, під 11% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном його повернення 27.07.2020 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, в цей же день між сторонами було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_2 передав в іпотеку банку належне йому на праві приватної власності нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1

Сторони узгодили вартість предмету іпотеки - 2-кімнатної квартири, загальною площею 44,8 кв. м. в 86 332 грн.

11.02.2015 року між Банком та Державною іпотечною установою (надалі ДІУ) був укладений договір відступлення права вимоги №17/4-В, відповідно до умов якого банк відступив, а ДІУ набула всі права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення по ним, вказаними у додатках до цього Договору, в тому числі і за кредитним договором № 118/PVN-07-05.

Про укладення між банком та ДІУ договору про відступлення права вимоги ОСОБА_2 в жовтні 2015 року був повідомлений належним чином, що ним не заперечується.

Звертаючись до суду з позовом про припинення іпотеки, позивач зазначав, що ним було достроково погашено кредит, що підтверджується довідкою банку про відсутність заборгованості, натомість ДІУ відмовляється припинити обтяження за договором іпотеки з огляду на те, що банк як колишній кредитор має передати установі оригінали документів кредитної справи та перерахувати сплачені ним на погашення кредиту кошти на свої рахунки.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд дійшов висновку про доведеність позивачем факту дострокового виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, що, в свою чергу, передбачено умовами останнього, належним доказом вказаного факту є довідка банку про відсутність заборгованості, який на той час мав право отримувати оплату платежів по кредитним договорам, інформація ДІУ про заборгованість позичальника виникла внаслідок неузгодженості дій між банком та установою щодо передачі реєстру платежів.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду.

Як вірно встановлено судом, 11.02.2015 року між банком та ДІУ було укладено договір відступлення права вимоги №17/4-В, на виконання якого внесені зміни до Державного реєстру обтяжень речових прав на нерухоме майно та визначено Державну Іпотечну Установу новим іпотекодержателем.

В подальшому, в ході виконання договору між сторонами виникали непорозуміння та спори, наслідком чого стало звернення Державної іпотечної установи до Господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» 179830369,71 грн. заборгованості.

20.01.2016 року Господарський суд м. Києва затвердив мирову угоду між Банком та ДІУ, в тому числі і те, що з моменту затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та у випадку отримання платежів на виконання договорів зазначених у додатках до Договору відступлення, Позивач та Відповідач домовились вести реєстри таких отриманих платежів.

Кожного першого числа відповідного місяця, починаючи з 01.01.2016 року, Сторони домовились здійснювати звіряння платежів зазначених у п. З цієї Мирової угоди, які відбулись за поточний місяць. Окрім того, кожна із Сторін спору зобов'язана надавати іншій Стороні реєстр таких платежів на першу вимогу іншої сторони у строк не пізніше З (трьох) робочих днів з моменту отримання відповідної вимоги однієї з Сторін цієї Мирової угоди. В разі необхідності Відповідач за домовленістю з Позивачем може частково передавати оригінали договорів та інших необхідних документів щодо позичальників за кредитними договорами, зазначеними у додатках до Договору відступлення ( пункти 3,4) .

Таким чином, сторони договору узгодили свої протиріччя в частині отримання платежів, ведення реєстрів таких платежів та надання останніх один одному в разі надходження такої вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, станом на 28.10.2015 р. заборгованість за кредитним договором №118/PVN-07-05 становила 8020,32 доларів США та 153,52 грн. та складалась з поточної заборгованості по кредиту - 7954,43 долари США, поточної заборгованості по нарахованим відсоткам - 65,89 долари США та поточної заборгованості по щомісячній комісії - 153,52 грн.

Як свідчать надані ксерокопії квитанцій, оригінали яких були оглянуті колегією суддів, ОСОБА_2 06.01.2016 року в погашення кредиту було сплачено на рахунки банку 7800 доларів США, що в гривневому еквіваленті становило 185512, 79 грн., 421 грн. та 307 грн.

Згідно довідки ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 25.04.2016 року, станом на вказану дату відсутня заборгованість за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_2 та банком. Кредит погашено повністю 06.01.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Зазначеним обставинам суд першої інстанції дав вірну правову оцінку, визначився з характером спірних правовідносин та прийшов до правильного висновку про доведеність факту повного виконання позичальником своїх кредитних зобов'язань, а відтак наявні підстави для визнання іпотеки припиненою.

Обґрунтовано зазначивши при цьому, що виниклі між банком та ДІУ, як учасниками договору про відступлення права вимоги, непорозуміння внаслідок непередачі реєстрів платежів не повинні впливати на права позичальника, який належним чином та достроково виконав свої зобов'язання за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, фактично дублюють зміст заперечень проти позовних вимог, яким суд дав належну правову оцінку.

Так, відхиляються колегією суддів твердження апелянта про те, що згідно їх бази даних за позивачем рахується заборгованість по кредиту, а відтак кредитні зобов'язання не є виконаними, а відтак відсутні підстави для припинення іпотеки та обтяження за іпотечним договором.

Зазначені твердження спростовуються матеріалами справи, зокрема довідкою банку про повне погашення позивачем кредитної заборгованості та квитанціями про сплату залишку кредиту.

При цьому, колегія суддів зазначає про помилковість твердження апелянта про те, що позивач не мав права після укладання договору відступлення права вимоги здійснювати оплату кредиту на рахунки банку, щодо якого не існувало жодної заборони отримувати такі платежі та зараховувати їх на відповідні рахунки.

Наявність в банку таких повноважень знайшло своє підтвердження і в ухвалі Господарського суду м. Києва про затвердження мирової угоди, яка передбачає право колишнього кредитора на продовження отримання платежів від клієнтів по кредитним договорам до моменту затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси банку.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення, як постановленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи відхилити.

Заочне рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 5 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Судді : (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Обідіна О.І.