АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 622/780/15-ц Головуючий суддя І інстанції Шабас О. С.
Провадження № 22-ц/790/289/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Кругової С.С., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Радченко Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 06 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», правонаступником якого є ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінрайт", до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про визнання транспортного засобу предметом застави та звернення стягнення на заставне майно,

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 11.06.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (після зміни найменування ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір № 0 про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, відповідно до умов п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 2, 4 Договору ПАТ «УкрСиббанк» надав ОСОБА_3 кредитні кошти в сумі 22415,84 доларів США, що еквівалентно 113199,99 грн., остання в свою чергу зобовязалася повернути кредитні кошти до 11 червня 2014 року зі сплатою процентів у розмірі 13% річних. У забезпечення виконання усіх грошових зобовязань відповідач передала в заставу позивачу вказаний транспортний засіб марки ОСОБА_4 Тур, державний номер НОМЕР_1, за порушення термінів погашення грошових зобовязань, позивач мав право вимагати від позичальника сплати пені. 15 лютого 2013 року в звязку з невиконанням своїх зобовязань за договором з боку ОСОБА_5 рішенням Золочівського районного суду Харківської області позовні вимоги банку задоволено, стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 177240 гривень 36 копійок, заборгованості за кредитним договором № 0 від 11.06.2007р. та 1772 гривень 40 копійок судових витрат. Проте рішення суду не виконано. 20 квітня 2015 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» укладено договір факторингу, передано усі права грошової вимоги в тому числі за договором із ОСОБА_3 Між тим, 12 квітня 2013 року попри заборону та наявність приватного обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, автомобіль, що є предметом застави знято з обліку та відчужено відповідачу.

Враховуючи, що до теперішнього часу зобовязання за договором № 0 про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу не виконано, а застава зберегла силу і для нового власника, позивач просив визнати транспортний засіб марка Skoda, модель Oktavia Tour 1.9 TDI, рік випуску 2007, колір чорний, тип ТЗ легковий комбі В, номери агрегатів: кузов TMBDG41U57B013041, номерний знак НОМЕР_2, який зареєстрований на імя ОСОБА_1 предметом застави згідно з договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 11 червня 2007 року; звернути стягнення на предмет застави транспортний засіб марки Skoda, модель Oktavia Tour 1.9 TDI, рік випуску 2007, колір чорний, тип ТЗ легковий комбі В, номери агрегатів: кузов TMBDG41U57B013041, номерний знак НОМЕР_2, який зареєстрований на імя ОСОБА_1 в рахунок виконання зобовязання ОСОБА_3 за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 11 червня 2007 року, шляхом передачі автомобіля марки Skoda, модель Oktavia Tour 1.9 TDI, рік випуску 2007, колір чорний, тип ТЗ легковий комбі В, номери агрегатів: кузов TMBDG41U57B013041, номерний знак НОМЕР_2 у власність ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»; зобовязати ОСОБА_1 передати ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» транспортний засіб марки Skoda, модель Oktavia Tour 1.9 TDI, рік випуску 2007, колір чорний, тип ТЗ легковий комбі В, номери агрегатів: кузов TMBDG41U57B013041, номерний знак НОМЕР_2 з комплектом ключів та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 06 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» - задоволено.

Визнано транспортний засіб марка Skoda, модель Oktavia Tour 1.9 TDI, рік випуску 2007, колір чорний, тип ТЗ легковий комбі В, номери агрегатів: кузов TMBDG41U57B013041, номерний знак НОМЕР_2, який зареєстрований на імя ОСОБА_1 предметом застави згідно договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 11 червня 2007 року.

Звернуто стягнення на предмет застави транспортний засіб марки Skoda, модель Oktavia Tour 1.9 TDI, рік випуску 2007, колір чорний, тип ТЗ легковий комбі В, номери агрегатів: кузов TMBDG41U57B013041, номерний знак НОМЕР_2, який зареєстрований на імя ОСОБА_1 в рахунок виконання зобовязання ОСОБА_3 за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 11 червня 2007 року, шляхом передачі автомобіля марки Skoda, модель Oktavia Tour 1.9 TDI, рік випуску 2007, колір чорний, тип ТЗ легковий комбі В, номери агрегатів: кузов TMBDG41U57B013041, номерний знак НОМЕР_2 у власність ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Зобовязано ОСОБА_1 передати ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» транспортний засіб марки Skoda, модель Oktavia Tour 1.9 TDI, рік випуску 2007, колір чорний, тип ТЗ легковий комбі В, номери агрегатів: кузов TMBDG41U57B013041, номерний знак НОМЕР_2 з комплектом ключів та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» 1136 гривень 16 копійок судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» в повному обсязі, вирішити питання про судові витрати. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема, зазначає, що ОСОБА_1 не була стороною спірного договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, та ніяким чином не була повідомлена про їх укладення. Крім того, вказує, що позивачем не було надано до суду оригіналів чи належним чином посвідчених копій документів на підтвердження свої вимог. Вважає, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного транспортного засобу.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід змінити з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» суд першої інстанції виходив із того, що на момент ухвалення рішення зобов*язання за вище зазначеними договорами ОСОБА_3 не виконані у добровільному порядку, а позивач, отримавши право вимоги за договором факторингу, реалізував своє право на звернення стягнення за рахунок заставленого майна.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що 11.06.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», у звязку зі зміною найменування публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір № 0 про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу. Відповідно до умов п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 2, 4 Договору ПАТ «УкрСиббанк» надав ОСОБА_3 кредитні кошти в сумі 22415,84 долларів США, що еквівалентно 113199,99 гривень, остання в свою чергу зобовязалася повернути кредитні кошти до 11 червня 2014 року зі сплатою процентів у розмірі 13% річних. У забезпечення виконання усіх грошових зобовязань відповідач передала в заставу позивачу вказаний транспортний засіб марка Skoda, модель Oktavia Tour 1.9 TDI, рік випуску 2007, колір чорний, тип ТЗ легковий комбі В, номери агрегатів: кузов TMBDG41U57B013041, державний номер НОМЕР_1 (а.с. 132-141).

25 вересня 2012 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за номером 13040071 внесено відомості про обтяження, належного ОСОБА_3, транспортного засобу марки Skoda, модель Oktavia Tour 1.9 TDI, рік випуску 2007, колір чорний, тип ТЗ легковий комбі В, номери агрегатів: кузов TMBDG41U57B013041, державний номер НОМЕР_1, підставою обтяження зазначено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 11.06.2007 року. Обтяжувачем зазначений публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (а.с.147).

12 квітня 2013 року згідно довідки-рахунку серії ДПІ №897824 виданої ТОВ «ВМІКОМ» транспортний засіб марки Skoda, модель Oktavia Tour 1.9 TDI, рік випуску 2007, колір чорний, тип ТЗ легковий комбі В, номери агрегатів: кузов TMBDG41U57B013041 знято з обліку для реалізації в межах України. Зняття здійснювалося громадянином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі нотаріально посвідченої довіреності та зареєстровано на імя ОСОБА_1 із номерним знаком АХ 9250 СХ (а.с.151-153).

ОСОБА_7 від 05 вересня 2014 №125 засвідчено той факт, що ОСОБА_3 повністю сплатила підприємству вартість авто марки Skoda, модель Oktavia Tour 1.9 TDI, рік випуску 2007, колір чорний, тип ТЗ легковий комбі В, номери агрегатів: кузов TMBDG41U57B013041 (а.с.93).

Ухвалою Золочівського районного суду Харківської області від 02 вересня 2014 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 закрито за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, органами досудового слідства ОСОБА_3 обвинувачувалася в тому, що згідно договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 11 червня 2007 року прийняла від Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» належним чином кредитні кошти в сумі 22 415,84 долларів США, в звязку з чим передала у заставу вищевказаному банку транспортний засіб марки Skoda Otavia Tour 1.9 TDI, 2007 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1. Так, 17.08.2011 року ОСОБА_3, достовірно знаючи, що вказаний автомобіль є предметом застави банку, провела незаконні дії щодо відчуження вищевказаного автомобіля, тобто оформила довіреність з правом зняття і постановки на облік автомобіля на імя ОСОБА_6, та продала його, тим самим спричинила шкоду банку на загальну суму 179012,76 гривень.

15 лютого 2013 року рішенням Золочівського районного суду Харківської області позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 177240 гривень 36 копійок заборгованості за кредитним договором № 0 від 11.06.2007р. та 1 772 гривень 40 копійок судових витрат.

24 грудня 2014 року постановою державного виконавця ВДВС Золочівського районного управління юстиції Харківської області повернуто виконачий документ по виконанню рішення Золочівського районного суду Харківської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором через відсутність можливості виконання рішення суду (а.с.154).

Факт набуття ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права вимоги до відповідачів підтверджений належними та допустимими доказами.

Так, 20 квітня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», як клієнтом, та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», як фактором, було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги Клієнта до Боржників щодо погашення (стягнення, повернення) заборгованості, що виникла на підставі первинних договорів і підтверджена документацією (а.с.142-145).

07 травня 2015 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено відомості про зміну обтяження на підставі Договору факторинга №17 від 20 квітня 2015 року, змінено обтяжувача з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (а.с.150).

Оформлюючи відступлення права вимоги (ст. ст. 513, 514, 516, 517, 651, 1077, 1078, 1082, 1084 ЦК України), ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов'язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, тож до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо валюти зобов'язання.

Тобто, належним виконанням зобов'язання з боку боржника є повернення кредиту у строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.

Відповідно до загального порядку заміни кредитора у зобов'язанні, визначеного ч. 2 ст. 516, ч. 2 ст. 517 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Статтею 1082 ЦК України визначено порядок виконання боржником грошової вимоги факторові. За змістом цієї норми боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

Відповідачем та третьою особою не надано доказів виконання боржником свого обов'язку ані первісному, ані наступному кредиторам.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 травня 2017 року до участі у справі у якості процесуального правонаступника залучено позивача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» - ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінрайт".

При вирішені спору суд першої інстанції правильно виходив з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями ЦК України, Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Закону України «Про заставу» в редакції, що діяла на момент виникнення відповідних правовідносин.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 13 Закону України «Про заставу» (в редакції від 04.10.2005 року, що діяла на момент укладення договору № 0 від 11.06.2007 року) унормовано вимоги до форми договору застави. Так, зокрема, зазначено, що договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. Також передбачено, що у випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Законодавством України може бути передбачено й інші випадки нотаріального посвідчення договору застави. Угодою сторін може бути передбачено нотаріальне посвідчення договору застави і в тих випадках, коли це є не обов'язковим в силу законодавства України, але на цьому наполягає одна із сторін.

Таким чином, станом на момент укладення договору № 0, статтею 13 Закону України «Про заставу» (в редакції від 04.10.2005 року) не передбачалося обовязкової вимоги щодо нотаріального посвідчення договору застави транспортного засобу, відтак не ґрунтуються на вимогах закону доводи апеляційної скарги щодо недійсність правочину та настання наслідків, передбачених статтею 14 Закону України «Про заставу».

Стаття 17 Закону України «Про заставу» передбачає право розпорядження заставленим майном. Так, зазначено, що заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. Водночас так право при відчуженні майна обмежене згодою заставодержателя, тобто заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Стаття 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачає, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України ( 435-15 ) за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі - Державний реєстр) відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Стаття 9 цього ж Закону передбачає, що предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо законом або договором передбачена згода обтяжувача на відчуження боржником рухомого майна, яке є предметом обтяження, така згода не вимагається в разі переходу права власності на рухоме майно в порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки у спільному майні.

У разі відчуження предмета обтяження боржником він зобов'язаний негайно письмово повідомити про це обтяжувача, який протягом п'яти днів з дня отримання цього повідомлення повинен зареєструвати відповідні зміни у відомостях про обтяження згідно зі статтею 13 цього Закону.

Якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків:

1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження;

2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Оскільки належними та допустимими доказами підтверджено, що у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 25 вересня 2012 року за номером 13040071 було зареєстровано обтяження за договором про надання споживчого кредиту № 0, таке обтяження існувало і на момент відчуження предмету застави ОСОБА_3 відповідачу ОСОБА_1, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що обтяження зберегло свою силу і для нового власника, відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та ст. 27 Закону України «Про заставу».

Відомості про відсутність обтяжень спірного транспортного засобу, що містяться у відповіді УДАІ ГУМВСУ України в Харківській області від 30.05.2014 року, спростовуються витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с.40 том 2)

Оскільки відчуження предмету застави здійснено ОСОБА_3 без згоди обтяжувача ПАТ «УкрСиббанк», то новий власник ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем в розумінні положень ст. 388 ЦК України згідно положень ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», отже правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для звернення стягнення на предмет застави.

Згідно з ст. 22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому. За рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1) відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов'язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження.

Статтею 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Згідно з ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Частиною 1 ст. 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що обтяжувач має право після одержання предмета обтяження у володіння задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом набуття права власності на предмет забезпечувального обтяження, якщо інше не встановлено законом або договором. При цьому обтяжувач зобов'язаний повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір набути право власності на предмет забезпечувального обтяження в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону.

Представник відповідача звертає увагу на те, що відповідач, в порушення вимог ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не був належним чином письмово повідомлений про намір обтяжувача звернути стягнення на предмет застави. Між тим, процедура, визначена ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» щодо повідомлення про намір набути право власності стосується вирішення такого питання в позасудовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 592 ЦК України заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави: у разі порушення заставодавцем правил про наступну заставу; у разі порушення заставодавцем правил про розпоряджання предметом застави; в інших випадках, встановлених договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов*язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В силу застави, згідно зі ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов*язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 та 7 статті 20 Закону України «Про заставу», передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов*язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів, у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим законом чи договором.

Звернення стягнення на предмет застави відповідно до ст. 590 ЦК України, здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішення суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувала в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов*язання в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Аналіз наведених норм дає підстави до висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема, заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов*язання.

Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 06 березня 2013 року у справі за № 6-10цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, є обов*язковою для судів.

Згідно статті 28 Закону України «Про заставу», застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов*язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов*язань, установлених законом.

Відповідно до роз*яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів , що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів за участю майнових поручителів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст.. 11 Закону України «Про заставу», майновий поручитель є заставодавцем. Відповідно до ст.. 546 ЦК України, застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (ст.. ст.. 553 559 ЦК України) не застосовуються до правовідносин кредиторами з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставодержателем за виконання боржником основного зобов*язання винятково у межах вартості предмета застави.

Відтак, оскільки зобовязання ОСОБА_3 за договором № 0 до моменту прийняття судом рішення по даній справі добровільно не виконані правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для звернення стягнення на заставлене майно за рахунок предмета застави для задоволення свої вимог за договором № 0. Спосіб звернення стягнення обраний позивачем відповідає вимогам положень ст.ст. 25, 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Судом встановлено, що вартість предмету застави при укладанні договору № 0 сторони погодили у сумі 113616 гривень, сума заборгованості ОСОБА_3 по договору № 0, що встановлена рішенням суду дорівнює 177240 гривень 36 копійок. Доказів іншої вартості предмету застави сторонами не надано, хоча положення ст.ст. 10, 27, 60 ЦПК України їм були розяснені та зрозумілі.

Крім того, згідно вимог ч. 4 ст. 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі набуття обтяжувачем права власності на предмет забезпечувального обтяження відповідне зобов'язання, забезпечене обтяженням, вважається повністю виконаним і обтяжувач не вправі пред'являти боржнику інші вимоги у зв'язку з виконанням цього зобов'язання.

Згідно вимог ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Дійшовши правильного висновку про наявність підстав для звернення стягнення на заставне майно, суд першої інстанції помилково не зазначив загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження. В цій частині рішення суду першої інстанції підлягає відповідній зміні.

Визначаючи розмір заборгованості та її складові, колегія суддів виходить із відомостей, що містяться в витягу з реєстру боржників до договору Факторингу № 17 від 20 квітня 2015 року від 20.04.2015 року (а.с. 145 том 1).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити, резолютивну частину рішення в частині звернення стягнення на предмет застави викласти у редакції з дотриманням вимог ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Підставою для цього, згідно п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 06 вересня 2016 року змінити в частині звернення стягнення на предмет застави.

Третій абзац резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

«В рахунок погашення заборгованості за договором споживчого кредиту та застави транспортного засобу №0 від 11 червня 2007 року укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 в розмірі 607 066 грн. 69 коп., з яких: сума простроченого основного боргу за кредитом 311 977 грн. 36 коп.; сума нарахованих процентів 4281 грн. 02 коп.; сума прострочених процентів 290 808 грн. 31 коп. звернути стягнення на предмет застави транспортний засіб марки Skoda, модель Oktavia Tour 1.9 TDI, рік випуску 2007, колір чорний, тип ТЗ легковий комбі В, номери агрегатів: кузов TMBDG41U57B013041, номерний знак НОМЕР_2, який зареєстрований на імя ОСОБА_1 шляхом передачі автомобіля марки Skoda, модель Oktavia Tour 1.9 TDI, рік випуску 2007, колір чорний, тип ТЗ легковий комбі В, номери агрегатів: кузов TMBDG41U57B013041, номерний знак НОМЕР_2 у власність ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_8