Справа № 357/359/17 Головуючий у І інстанції Кошель Л. М.
Провадження № 22-ц/780/3859/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 33 02.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

02 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді:ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
за участю секретаряОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з цивільним позовом до відповідача ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи його тим, що 04 червня 2014 року о 21 год. 30 хв. на 350 км+500 м автодороги Кремінець - Біла Церква - Ржищів біля села Томилівка Білоцерківського району Київської області з вини відповідача ОСОБА_6 сталась дорожньо-транспортна пригода, в якій був пошкоджений належний позивачу легковий автомобіль «BMW-740і», державний номерний знак НОМЕР_1, яким на той час володів і керував на підставі довіреності від 12 серпня 2014 року ОСОБА_7 В результаті вказаного ДТП позивачеві було спричинено матеріальної та моральної шкоди, тому він просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, завдану пошкодженням автомобіля, в розмірі 171 245,01грн., відшкодувати моральну шкоду в розмірі 12 000,00 грн., а також 1 150 грн. вартість послуг експерта-оцінювача та 1843,95 грн. судових витрат /судовий збір/.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2017 року відмовлено ОСОБА_5 в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, судові витрати покласти на відповідача. При цьому посилався на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою, порушення правил дорожнього руху з боку ОСОБА_6, а саме п.2.9 (а), п.2.1 (г), п. 2.3 (б), п.10.1, п.13.1 Правил дорожнього руху України, які встановлені в ході розслідування кримінального провадження та постановою місцевого суду. Також, безпідставно не визнано належним письмовим доказом звіт про оцінку автомобіля, який виготовлений особою, яка має відповідні кваліфікаційні свідоцтва, сертифікат субєкта оціночної діяльності та свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів. Позивачу завдана і моральна шкода, адже в звязку з пошкодженням його майна, він зазнав душевних страждань, яка підлягає відшкодуванню відповідно до 23 ЦК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 червня 2014 року о 21 год. 30 хв. на 350км+500м автодороги Кремінець - Біла Церква - Ржищів біля села Томилівка Білоцерківського району Київської області, відповідач ОСОБА_6, керуючи автомобілем марки «MERSEDES BENZ ML350», державний номерний знак НОМЕР_2, порушив вимоги п. 2.9(а), п.2.1.(г), п.2.3.(б), п.10.1, п.13.1 Правил дорожнього руху України, а саме: перебуваючи в стані алкогольного спяніння та не маючи полісу (сертифікату) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, був неуважний до дорожньої обстановки, під час обгону автомобіля «BMW-740і», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_7, не переконався, що це буде безпечно, не дотримався безпечного інтервалу та допустив зіткнення з даним автомобілем, внаслідок чого обидва автомобілі зїхали в кювет, де автомобіль позивача наїхав на дерево, що призвело до його пошкодження.

05.06.2014 року вказаний факт був зареєстрований в ЄРДР за №0002751. Однак, 26.09.2014 року старшим слідчим СВ Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області у вказаному вище кримінальному провадженні була прийнята постанова про його закриття на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, за відсутністю в діях водія ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. З даної постанови вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідача ОСОБА_6, через порушення останнім вимог п. 2.9(а), п.2.1.(г), п.2.3.(б), п.10.1, п.13.1 Правил дорожнього руху України.

16 січня 2015 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області у справі №357/334/15п відповідача ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження у справі у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно звіту № 58 від 15.06.2015 року про оцінку автомобіля, який покладає позивач в обґрунтування своїх вимог, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «BMW-740і», державний номерний знак НОМЕР_1, складає 216 563,63грн., що є його ринковою вартістю (розділ 3.3 звіту). При цьому експертом-оцінювачем визначена вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників, в розмірі 225 642,67грн. (розділ 3.5 звіту). Тобто, експертом оцінювачем встановлена економічна недоцільність ремонту пошкодженого транспортного засобу через те, що вартість такого ремонту перевищує вартість транспортного засобу (а.с. 13-34).

Разом з тим, судом встановлено, що даний звіт складено експертом-оцінювачем, який не є судовим експертом; при проведені оцінювання порушений п. 5.2 ОСОБА_7 товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 - без повідомлення відповідача про технічний огляд транспортного засобу.

Крім того, звіт №58 від 15.06.2015 року суттєво різниться від висновку судового експерта №204 від 04.07.2014 року, який був проведений під час кримінального провадження, долученого до матеріалів справи представником відповідача (а.с. 71-74), через те, що згідно з останнім, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників становить 85 220,20грн. (розділ 3.5 висновку) і є меншою за ринкову вартість автомобіля в розмірі 127 299,76грн. (розділ 3.3 висновку). Тобто, судовим експертом була встановлена економічна доцільність ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Крім того, в судовому засіданні представник позивача підтвердив, що автомобіль «BMW-740і», державний номерний знак НОМЕР_1, на даний час позивачем відремонтовано, однак, не надав жодних доказів вартості проведеного ремонту та хто саме такий ремонт провів, місцезнаходження відремонтованого автомобіля не повідомив.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вказані вище обставини у поєднанні з встановленою судом відмінністю зазначених вище звіту та висновку, виходячи з положень ч.1 ст. 59 ЦПК України, та того факту, що оцінка проведена не на момент розгляду справи в суді, не дають можливості вважати хоча б один із зазначених доказів (звіт або висновок) безсумнівним та допустимим доказом у справі. Обовязок доказування вказаної обставини, виходячи з положень ч.1 ст. 60 ЦПК України, покладається на позивача та його представника. Однак, останні так і не довели перед судом, який розмір матеріальної шкоди заподіяний позивачу на момент розгляду справи в суді, допустимих доказів даної обставини не надали.

При цьому, суд першої інстанції зазначав, що обов»язок доведення розміру шкоди лежить на позивачеві, а експертиза може бути призначена судом лише за заявою осіб, які беруть участь у справі на виконання судом вимог ч.4 ст. 10 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що місцевим судом розяснено сторонам можливість призначення у справі судової експертизи для визначення розміру заподіяної матеріальної шкоди за їх клопотанням, однак таке клопотання сторонами заявлено не було.

За таких обставин, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди цілком доведеним та обгрунтованим, виходячи з наступного.

Як зазначено в узагальненні судової практики ВССУ за 2012 рік щодо розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, відповідно до ч.1 ст. 54 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, якщо позивач на підтвердження розміру шкоди надає висновок спеціаліста, а відповідач заперечуючи проти цього розміру, і після виконання судом вимог ч.4 ст.10 ЦПК України не надає ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень, суд відповідно до вимог ст.ст.212, 213 ЦПК України ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх заперечень щодо розміру заподіяної матеріальної шкоди відповідач надав письмовий доказ -висновок судового експерта №204 від 04.07.2014 року, який був проведений під час кримінального провадження, через те, що згідно з останнім, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників становить 85 220,20грн. (розділ 3.5 висновку) і є меншою за ринкову вартість автомобіля в розмірі 127 299,76грн. (розділ 3.3 висновку). Тобто, судовим експертом була встановлена економічна доцільність ремонту пошкодженого транспортного засобу.

На спростування вказаних заперечень відповідача (підтверджених письмовим доказом) позивачем не було надано жодного належного та допустимого доказу.

Разом з тим, у згаданому вище Узагальнені вказано, що обов?язок доведення розміру шкоди лежить на позивачеві, а експертиза може бути призначена судом лише за заявою осіб, які беруть участь у справі на виконання судом вимог ч.4 ст.10 ЦПК України.

Судом першої інстанції було виконано вимоги ст. 10 ЦПК України, та роз»яснено право позивачу та його представнику про можливість заявлення клопотання про призначення відповідної судової експертизи в межах даної цивільної справи для визначення розміру заподіяної шкоди на час розгляду справи, що останніми було проігноровано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди є недоведеними та необгрунтованими цілком законний.

Що ж стосується висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то на думку колегії суддів вони, також, є правильними та законними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику по справам про відшкодування моральної шкоди від 31.03.04 року № 4, в позові про відшкодування моральної шкоди повинно бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями спричинена така шкода, з яких суджень виходив позивач визначаючи розмір моральної шкоди і докази яким підтверджується.

Постановою Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 року N 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 вказаної постанови, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів, що внаслідок пошкодження автомобіля позивач зазнав моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ і в чому вони виявилися, що було порушено право позивача, оскільки останній на час ДТП автомобіль не використовував, з пояснень представника позивача автомобілем, на той час володів і користувався ОСОБА_7, не було надано доказів, хто поніс витрати на ремонт автомобіля позивач чи ОСОБА_7

З такими висновками суду першої інстанції погоджується судова колегія, оскільки вони відповідають обставинам справи і узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права.

Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, прийшов до законного висновку про відмову у задоволенні позову, у зв"язку із необґрунтованістю та недоведеністю вимог ОСОБА_5 по суті позову.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а відтак вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: В.І. Олійник

ОСОБА_3