АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4243/17 Справа № 2-5722/11 Головуючий у 1 й інстанції - Кудрявцева Т. О. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Баранніка О.П., Городничої В.С.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», ОСОБА_4 про визнання частково несправедливим та недійсним кредитного договору, визнання договору поруки припиненим, -

В С Т А Н О В И ЛА :

30 червня 2011 року ПАТ «Універсал Банк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він є правонаступником всіх прав та обов'язків ВАТ «Універсал Банк». 24.07.2008 року між ОСОБА_4 та позивачем був укладений кредитний договір №СL69973 про надання кредиту в сумі 30000,00 грн. строком до 20.07.2011 року зі сплатою 37,6% річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 24.07.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №СL69973, згідно якого поручитель зобов'язався відповідати перед позивачем за невиконання позичальником всіх зобов'язань перед банком, що виникли з кредитного договору. Умови кредитного договору позивачем виконані, позичальник свої зобов'язання щодо погашення кредиту, відсотків за використання кредитом не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 34892,97 грн., яка складається із простроченої заборгованості по кредиту - 11903,00 грн., суми дострокового стягнення кредиту - 8784,66 грн., заборгованості по процентам - 6864,68 грн., підвищених відсотків - 7340,63 грн. Тому позивач просив стягнути з відповідачів солідарно вказану суму заборгованості в загальному розмірі 34892,97 грн. та покласти на відповідачів судові витрати.

Із зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4звернувся ОСОБА_2, обґрунтовуючи його тим, що 24.07.2008 року між ОСОБА_4 та ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», був укладений кредитний договір №СL69973, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 30000,00 грн. 24.07.2008 року у забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між ним, позивачем за зустрічним позовом, та банком був укладений договір поруки №СL69973. Відповідно до п.1.3. Кредитного договору, отриманий позичальником кредит є споживчим кредитом, а позичальник є споживачем. Вважає, що п.2.3. кредитного договору та додаток №1 до кредитного договору в частині встановлення підвищеної процентної ставки в розмірі 115,8% річних несправедливими, оскільки максимальна вартість продукції (кредитного договору) становить 38,6% річних, що підтверджується додатком №1 до кредитного договору та розрахунком банку. Таким чином, банк не має права встановлювати для позичальника та поручителя вимоги щодо сплати суми компенсації у разі невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором понад 19,3% річних (38,6 : 2). Тобто, банк за порушення строків оплати заборгованості встановив для позичальника та поручителя непропорційно велику суму компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції), що, відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», є несправедливою умовою. Окрім того, ОСОБА_2 вважає п.2.3 кредитного договору та додатку №1 до кредитного договору в частині встановлення підвищеної процентної ставки в розмірі 115,8% річних - недійсними. Умови, що закріплені в п.2.3. кредитного договору та додатку №1 до кредитного договору в частині встановлення підвищеної процентної ставки в розмірі 115,8% річних є несправедливими; відповідно до ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» вони можуть бути визнані недійсними. ОСОБА_2 також просив визнати припиненим договір поруки у зв»язку з тим, що протягом року з часу укладення кредитного договору до поручителя не було пред»явлено вимогу про сплату боргу. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач за зустрічним позовом просив визнати несправедливим та недійсним п.2.3. кредитного договору та додаток №1 до кредитного договору №СL69973 від 24.07.2008 року, що укладений між ОСОБА_4 та банком в частині встановлення підвищеної процентної ставки в розмірі 115,8% річних; визнати договір поруки №СL69973 від 24.07.2008 року, укладений між ОСОБА_2 та банком, припиненим з 24.07.2009 року; стягнути з відповідача судовий збір (а.с. 153-154 т.1).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2016 року позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь банку суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 34892,97 грн., яка складається з простроченої заборгованості по кредиту - 11903,00 грн., суми дострокового стягнення кредиту - 8784,66 грн., заборгованості по процентам - 6864,68 грн. та підвищених відсотків - 7340,63 грн.; стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» понесені витрати по справі в сумі по 234,47 грн., з кожного. У задоволенні зустрічних позовних вимог до ПАТ «Універсал Банк», ОСОБА_4 про визнання частково несправедливим та недійсним кредитного договору, визнання договору поруки припиненим відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині стягнення боргу з поручителя на користь банку та в частині відмови в задоволенні зустрічного позову про визнання поруки припиненою та ухвалення у скасованій частині нового рішення про задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_2 в повному обсязі, а також відмову в задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості із поручителя.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники процесу повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, зокрема відповідачі за первісним позовом судові повістки отримали завчасно - 01.06.2017 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 9, 10 т.2).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 24 липня 2008 року між ОСОБА_4 (позичальник) та ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», був укладений кредитний договір №СL69973, відповідно до якого позичальник отримав кредитні кошти в розмірі 30000,00 грн. зі сплатою 37,6% річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення до 20.07.2011 року (а.с. 7-12 т.1). У додатках до кредитного договору №СL69973 від 24.07.2008 року погоджено індивідуальні умови надання та погашення кредиту, зокрема, суму кредиту - 30000,00 грн., відсоткову ставку - 38,6% та підвищену відсоткову ставку - 115,8%, графік щомісячних платежів та їх розмір, який становить 1423,38 грн., а також реальну процентну ставку - 46,98 та суму подорожчання кредиту, що дорівнює 21241,83 грн. (а.с. 7 - 14 т.1).

Пунктом 5.6 кредитного договору та додатком №1 до цього договору передбачено, що повне погашення кредиту та нарахованих процентів здійснюється позичальником не пізніше 20.07.2011 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним раніше кредитним договором, 24 липня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №СL69973, за умовами якого поручитель зобов'язується перед кредитором за невиконання ОСОБА_4 (позичальником) усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору, в повному обсязі, як існуючих в теперішній час так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с. 18-20 т.1).

Згідно п. 1.2 договору поруки №СL69973 від 24.07.2008 року, поручитель засвідчив, що йому добре відомі усі умови основного договору (кредитного договору №СL69973 від 24.07.2008 року), зокрема, сума договору, розмір процентної ставки, підвищеної ставки, термін повного виконання зобов'язань боржника та інші умови основного договору.

В порушення умов кредитного договору №СL69973 від 24.07.2008 року, відповідач ОСОБА_4 свої зобов'язання з повернення коштів належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 17.01.2011 року, утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 34892,97 грн., яка складається з простроченоїзаборгованості по кредиту - 11903,00 грн., суми дострокового стягнення кредиту - 8784,66 грн., заборгованості по процентам - 6864,68 грн. та підвищених відсотків в розмірі 7340,63 грн.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

За змістом ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про солідарне стягнення з відповідачів за первісним позовом на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 34892,97 грн., яка складається з простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 11903,00 грн., суми дострокового стягнення кредиту - 8784,66 грн., заборгованості по процентам - 6864,68 грн. та підвищених відсотків - 7340,63 грн. Наявність даної заборгованості підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та не спростований стороною у справі (а.с. 16 т.1), а також випискою з особового рахунку (а.с. 187-192 т.1).

Колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «Універсал Банк», ОСОБА_4 провизнання п. 2.3. кредитного договору щодо встановлення підвищеної процентної ставки недійсним, несправедливим, адже позивач за цим позовом не є стороною кредитного договору №СL69973 від 24.07.2008 року; вказана зустрічна позовна вимога є безпідставною та необґрунтованою.

Укладаючи договір поруки із банком, ОСОБА_2 було правильно та повно доведено умови основного договору (кредитного), що вбачається із пункту 1.2. договору поруки; ОСОБА_2 було підписано власноруч кожну сторінку даного договору, він погодився з усіма істотними умовами договору поруки.

При вирішенні позовної вимоги щодо припинення поруки колегія приймає до уваги зміст частини 4 ст. 559 ЦК України, де передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року роз'яснено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги зміст пункту 5.6 кредитного договору та додатку №1 до цього договору, де передбачено, що повне погашення кредиту та нарахованих процентів здійснюється позичальником не пізніше 20.07.2011 року; встановивши, що з даним первісним позовом про стягнення заборгованості банк звернувся до суду 30.06.2011 року, що стверджується відбитком поштового штемпеля на відповідному конверті (а.с. 32 у т. 1), - місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про дотримання банком передбаченого ст. 559 ЦК України шестимісячного строку та про відсутність підстав для визнання поруки ОСОБА_2 припиненою.

Колегія звертає увагу, що направлені банком позичальнику 15.02.2011 року та поручителю 20.05.2011 року листи про наявність заборгованості за кредитним договором не містять вимоги про дострокове погашення кредиту; отже, направленням вказаних листів строк виконання основного зобов»язання змінено не було (а.с. 21 - 24 у т. 1).

Матеріали справи, зокрема зустрічна позовна заява, не містять вимоги про застосування позовної давності; згідно журналів та звукозаписів судових засідань місцевого суду, про застосування позовної давності не заявлялось.

Колегія звертає увагу, що рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2016 року в частині стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_4 в апеляційному порядку не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції розглядає данусправу у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 303 ЦПК України.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на положення ст. ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2016 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді