У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого-судді Морозова В.В.,

при секретарі Швидкій І.О.,

за участю представника заявника ОСОБА_1,

представника ДВС ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову державного виконавця Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про передачу виконавчого провадження, визнання бездіяльності та дій неправомірними та зобовязання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до Черкаського районного суду із скаргою в якій просить визнати неправомірною та скасувати постанову про передачу виконавчого провадження від 13.03.2017 року ВП 50015125, визнати неправомірними дії щодо не своєчасного повідомлення боржника про прийняте рішення. Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця, щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП 50015125 у звязку з закінченням строку передбаченого для даного виду стягнення та зобовязання державного виконавця закінчити виконавче провадження з даних підстав.

В судовому засіданні представник скаржника вимоги скарги підтримала та просила їх задовольнити посилаючись на обставини наведені у скарзі.

Представник ДВС Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області в судовому засіданні вимоги скарги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на обставини наведені у письмових запереченнях на скаргу.

Суд, заслухавши доводи представника заявника, представника ДВС, вивчивши матеріали справи, вважає що скарга ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21 квітня 1999 року (далі Закон №606) ( в редакції чинній на момент оскарження бездіяльності щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №606 примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

За приписами ч. 2 ст. 2 Закону №606 примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №606 вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Частиною 1 статті 6 Закону №606 визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону №606 рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону №606 державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну;

4) безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища;

5) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

6) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

7) за згодою власника використовувати приміщення, у тому числі комунальної власності, для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника для перевезення майна;

8) звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення;

9) звертатися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, про роз'яснення змісту документа;

10) звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

11) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ;

12) залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання;

13) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

14) застосовувати під час провадження виконавчих дій відеозапис, фото- і кінозйомку;

15) у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення;

16) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

17) з метою профілактичного впливу повідомляти органам державної влади, громадським об'єднанням, трудовим колективам і громадськості за місцем проживання або роботи особи про факти порушення нею вимог законодавства про виконавче провадження;

18) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням;

19) у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

20) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону №606 відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону №606 державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Судом у судовому засіданні досліджено матеріали додані до скарги та встановлено, що підставою для відкриття виконавчого провадження №ВП 50015125 від 12.01.2016 року стала письмова заява стягувача ПАТ КБ «Приватбанк» та власне сам виконавчий лист суду від 13.11.2014 року зі строком предявлення до виконання до 13.01.2016 року.

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону №606 державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону №606 виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Проте суд констатує, що чинним законом, на час спірних правовідносин не передбачався саме обовязок державного виконавця не залежно від стадії на якій перебувало виконавче провадження приймати рішення про закінчення виконавчого провадження та вважає, що саме державному виконавцю надано право приймати відповідне рішення, тому вимоги скарги в частині визнання бездіяльності не правомірною та зобовязання вчинити дії по закінченню виконавчого провадження суд вважає не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Щодо визнання дій неправомірними та скасування постанови про передачу виконавчого провадження від 13.03.2017 року до Соснівського відділу ДВС м.Черкаси ГТУЮ в Черкаській області, суд вважає, що необхідно керуватися Законом України « Про виконавче провадження» N 1404-VIII від 02.06.2016 року, оскільки оскаржувані дії вчинялися відповідно до його вимог.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону №1404 виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Судом досліджено постанову про передачу виконавчого провадження від 13.03.2017 року та встановлено, що державним виконавцем встановлено місце роботи боржника ОСОБА_3 на території підпорядкованій Соснівському відділу ДВС м.Черкаси у звязку з чим прийнято рішення про передачу виконавчого провадження на підставі ч. 4 ст. 25 Закону №1404.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1404 виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Згідно листа Соснівського ВДВС м. Черкаси від 20 квітня 2017 року виконавче провадження ВП №50015125 повернуто до Черкаського районного відділу ДВС без прийняття до виконання, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1404 звернення стягнення на заробітну плату боржника може бути здійснено без направлення виконавчого провадження до інших відділів.

Як пояснила представник ВДВС у судовому засіданні і на даний час у неї в провадженні перебуває дане виконавче провадження та здійснюються відповідні виконавчі дії.

За таких обставин суд не вбачає порушень прав скаржника ОСОБА_3 під час винесення спірної постанови, оскільки державний виконавець скористався своїм правом відповідно до наданих законом повноважень.

Разом з цим як вбачається з матеріалів доданих до скарги, копія постанови про передачу виконавчого провадження ВП 50015125 від 13.03.2017 року надійшла на поштове відділення скаржника лише 03.04.2017 року, тобто всупереч вимогам ч. 1 ст. 28 Закону.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону №1404 копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Таким чином суд вбачає в діях ВДВС порушення прав скаржника в частині своєчасного надсилання відповідних рішень боржнику, що є стороною виконавчого провадження.

За таких обставин, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає вимоги скаржника підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст.383 387 ЦПК України суд,-

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_3 задоволити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області в частині несвоєчасного доведення до відома боржника про прийняття постанови про передачу виконавчого провадження від 13.03.2017 року.

У решті вимог скаргу залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В. В. Морозов