10 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., КузнєцоваВ.О., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживача,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 листопада 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»,
(далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживача.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що її чоловік, ОСОБА_5 19 серпня 2013 року відкрив у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» картковий рахунок НОМЕР_1.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після його смерті. В ході оформлення спадкової справи приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Коробовою І.Г. 10 вересня 2014 року було надіслано на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» запит про надання інформації щодо наявності грошових коштів на рахунках спадкодавця.
23 вересня 2014 року було надано відповідь, що станом на 23 вересня 2014 року залишок коштів на картковому рахунку ОСОБА_5
НОМЕР_1 складав 59 грн. 52 коп.
У липні 2015 року ОСОБА_4 отримала поштою постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Єжова М.В.
від 14 липня 2015 року, з якої вона дізналась, що платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 16 вересня 2014 року № 3182 на картковий рахунок НОМЕР_1, відкритий у відділенні № 45 Харківського ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» на ім'я ОСОБА_5 було перераховано грошову суму 33 370 грн.
Вказана сума на той час була еквівалентною призначеній рішенням Європейського Суду з прав людини у справі "Хайнацький та інші проти України» сумі відшкодування матеріальної і моральної шкоди в розмірі
Позивач вважає, що інформацію про надходження на картковий рахунок грошової суми 33 370 грн банк свідомо протягом року приховував від неї та нотаріуса, внаслідок чого її штучно було позбавлено можливості отримати вказану грошову суму у вересні 2014 року і конвертувати її у суму 2 000 євро з метою збереження заощаджень.
У серпні 2015 року внаслідок інфляції отримана від банку грошова сума 33 370 грн за курсом продажу 24 грн 30 коп. дорівнювала у еквіваленті сумі 1 370 євро.
Таким чином, позивач вважає, що матеріальні збитки, завдані їй внаслідок ненадання банком інформації про надходження коштів на картковий рахунок становлять 630 євро або 19 278 грн за курсом продажу
30 грн 60 коп., встановленим ПАТ КБ «Приватбанк» на день подання позову, з урахуванням збору 2 %.
Також, ОСОБА_4 зазначає, що банк відмовив їй у нарахуванні 10 % річних на залишок коштів у сумі 33 370 грн на картковому рахунку за період з 16 серпня 2014 року по 18 серпня 2015 року, а також вважає, що така відмова банку від сплати відсотків є очевидним порушенням норм, передбачених цивільним законодавством України.
Посилаючись на наведене та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду
у розмірі 18 830 грн 88 коп., грошову суму в розмірі 3 337 грн, як 10 % річних на залишок власних коштів в сумі 33 370 грн на рахунку
за період з 16 серпня 2014 року по 18 серпня 2015 року, а також завдану моральну шкоду в розмірі 32 886 грн 60 коп.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 серпня

2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 листопада

2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 серпня

2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), виходив з необґрунтованості позовних вимог та відсутності підстав для їх задоволення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 21 січня 2014 року ОСОБА_5 відкрив у ПАТ КБ «Привабанк» картковий рахунок

НОМЕР_1 та на підставі укладеного договору банківського рахунку йому видано карту для виплат. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Спадкоємцем першої черги після його смерті є ОСОБА_4

В процесі оформлення спадкової справи приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області

Коробовою І.Г. 10 вересня 2014 року на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» було направлено запит щодо наявності грошових коштів на рахунках спадкодавця ОСОБА_5, який надійшов на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» 12 вересня 2014 року.

23 вересня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано відповідь щодо залишку коштів на картковому рахунку ОСОБА_5.у сумі 59 грн.

52 коп. станом на 23 вересня 2014 року.

У липні 2015 року позивач поштою отримала постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Єжова М.В.

від 14 липня 2015 року, з якої вона дізналась, що платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 16 вересня 2014 року № 3182 на ім'я стягувача ОСОБА_5 було перераховано грошову суму в розмірі 33 370 грн.

Платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 03 липня

2015 року № 1576 сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 531 грн 52 коп.

Як вбачається з платіжного доручення від 16 вересня 2014 року

№ 3182 кошти в сумі 33 370 грн перераховано 02 жовтня 2014 року Міністерством юстиції України на картковий рахунок ОСОБА_5

Згідно виписки по вказаному рахунку вказані кошти зараховані

ПАТ КБ «Приватбанк» 03 жовтня 2014 року.

З архіву програмного комплексу Приват24 ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що 03 жовтня 2014 року на фінансовий телефон ОСОБА_5 відправлено повідомлення смс-банкінгу про зарахування коштів у сумі 33 203 грн 15 коп.

16 липня 2015 року нотаріусом Коробовою І.Г. було повторно направлено запит на адресу відповідача щодо наявності грошових коштів,

на рахунку ОСОБА_5, на який 20 липня 2015 року було надано відповідь про наявність на рахунку ОСОБА_5 грошових коштів у сумі 33 791 грн

53 коп., а також зазначено, що заповідальне розпорядження відсутнє.

12 серпня 2015 року позивач звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк»

з проханням виплатити їй кошти з карткового рахунку ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11 серпня 2015 року, 18 серпня 2015 року їй було виплачено грошові кошти у сумі 33 791 грн 53 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 1228 ЦК України зазначено, що вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Частиною другою вказаної статті передбачено, що право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.

Згідно ч. 1 ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Пунктами 1, 2 ч. 2 цієї ж статті передбачено, що банківською таємницею є, зокрема, відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками на письмовий запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи, а частиною

3 зазначено, що довідки по рахунках (вкладах) у разі смерті їх власників надаються банком особам, зазначеним власником рахунку (вкладу) в заповідальному розпорядженні банку, державним нотаріальним конторам або приватним нотаріусам, іноземним консульським установам по справах спадщини за рахунками (вкладами) померлих власників рахунків (вкладів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що право на отримання грошових коштів у позивача виникло лише після отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті померлого ОСОБА_5, яке було видано нотаріальною конторою 11 серпня 2015 року.

При цьому відповідачем було надано відповіді на всі запити нотаріуса щодо залишку грошових коштів на рахунку ОСОБА_5 на час отримання такого запиту, тому посилання позивача щодо приховування відповідачем інформації про залишок коштів на рахунку її чоловіка є безпідставними.

Суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про відсутність обов'язку банку про нарахування процентів на залишок грошових коштів, оскільки картковий рахунок спадкодавця мав тип карти - для виплат, а відповідно до Умов та правил надання банківських послуг відповідачем, нарахування відсотків на залишок на розрахункову карту для виплат не здійснюється.

У зв'язку з викладеним, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, перевіривши усі обставини у справі, дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає положенням ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 листопада 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 серпня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживача залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко В.О. Кузнєцов Г.І. Мостова