Справа № 461/5889/16 Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю.
Провадження № 22-ц/783/1610/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 Глинської ОСОБА_4 на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 10 листопада 2016 року позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 31.12.2010 року в розмірі 22 251 (двадцять дві тисячі двісті пятдесят одну) грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 «ПриватБанк» 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. судового збору.

Дане заочне рішення оскаржив представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі зазначає, що із рішенням суду першої інстанції не погоджується, оскільки вважає його незаконним, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене за відсутності відповідача ОСОБА_3, в той час як йому не було відомо про існування даного позову та його розгляду в судовому порядку, оскільки повідомлення про час та місце розгляду справи він не отримував, такі отримувала його мати ОСОБА_7, про що свідчать її підписи. Крім того, зазначає, що в матеріалах справи міститься довідка з місця праці відповідача, в якою підтверджується той факт, що ОСОБА_3 з серпня 2015 року працює м. Києві, а відтак і постійно там проживає, тому не міг отримувати кореспонденцію з суду. Крім того, з матеріалів справи не вбачається дати кінцевого терміну повернення кредитних коштів. У позовній заяві вказано, що між сторонами було укладено Договір №б/н від 31.12.2010 року відповідно до якого ОСОБА_8 отримав кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном, повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, жодних відомостей та належних доказів про кінцеву дату повернення коштів позивачем не надано. Також зазначає, що позивачем було пропущено трирічний строк в межах якого останній міг звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Позбавивши відповідача можливості заявити відповідне клопотання про застосування позовної давності, суд допустив порушення ч. 3 cт.267 ЦК України, відповідно до вимог якої можливість застосування позовної давності можлива лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Крім того, ні ОСОБА_8, ні його представник ОСОБА_6, не змогли отримати відомості (виписку Банку) про строк дії спірної кредитної картки, оскільки, з невідомих їм причин, по ідентифікаційному коду відповідача в системі Банку надасться інформація лише по рахунках ОСОБА_7. Що стосується розрахунку заборгованості, то суд ухвалив оскаржуване заочне рішення, не дослідивши правильність таких розрахунків. Позбавивши відповідача можливості особистої чи через представника участі в розгляді справи, судом грубо порушено принцип змагальності сторін, оскільки ОСОБА_8, не маючи спеціальних знань, був позбавлений права заявити клопотання до ухвалення рішення у справі про проведення судової економічної експертизи спірних фінансово-кредитних відносин. Інших доказів прострочення повернення кредиту позичальником в матеріалах справи немає, а відтак просить суд скасувати заочне рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, судові витрати стягнути з відповідача.

В судове засідання апелянт (відповідач) та його представник, будучи повідомленими належним чином про день та час розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, не прибули. Клопотання представника ОСОБА_9 щодо відкладення розгляду справи у звязку із хворобою дітей відхилено, колегія суддів прийшла до висновку, що таке є необґрунтоване, оскільки жодних підтверджуючих документів не подано. На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не зявилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31.12.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 6 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Своїм особистим підписом відповідач ОСОБА_3 підтвердив, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідачем і його представником не заперечується та визнається факт підписання відповідачем ОСОБА_3 заяви про ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 7).

Вище згаданий правочин відповідачем не оспорювався та судом недійсним не визнавався.

Пунктом 1.27 ст. 1 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні встановлено, що платіжна картка це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Пунктами 14.1, 14.8 та 14.12 ст. 14 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні передбачено, що електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання електронного переказу. Банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов'язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу (далі у цій статті - договір), ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов'язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі.

Таким чином, 31.12.2010 року між Банком і ОСОБА_3 відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України було укладено договір шляхом приєднання відповідача до зазначених Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Укладення договору підтверджено сторонами шляхом прийняттям до виконання його умов, а саме: ОСОБА_5 приймав і зараховував на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконував розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка, проводив інші операції за рахунком, надавав грошові кошти (кредит) відповідачу в межах встановлених лімітів та на умовах розташованих на сайті банку.

За своєю правовою природою укладений між Банком та ОСОБА_3 договір банківського обслуговування є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору.

Договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку у банку на умовах, погоджених сторонами. (ч. 1 ст. 1067 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Своїм підписом на анкеті-заяві ОСОБА_3 засвідчив факт укладення з Банком договору банківського обслуговування та взяв на себе зобов'язання виконувати умови зазначеного договору.

Підписанням вказаного договору ОСОБА_3 надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг.

Користування вказаним кредитним лімітом та його часткове погашення ОСОБА_3, підтверджується наявними у справі розрахунком заборгованості та випискою по особовому рахунку.

Апелянтом розрахунок заборгованості, який знаходиться в матеріалах справи та є предметом позовних вимог, не спростовано.

Отримання і користування ОСОБА_3 кредитом у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну картку підтверджується випискою по рахунку.

Нормативне регулювання в Україні правовідносин із використанням платіжних карт, як спеціальних платіжних засобів, регулюється Законами України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", "Про банки і банківську діяльність", «Про електронний цифровий підпис", постановою НБУ № 705 "Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів", іншими законами України та нормативно-правовими актами Національного банку України, які допускають інші (не паперові) докази в підтвердження видачі кредитних коштів.

Крім цього, користування банківським картковим рахунком з 2011 року підтверджується наявними у справі копіями роздруківок робочих сторінок програмного комплексу Банку535964, строк дії картки 06/15) Наведене підтверджується наявною у справі копією розгорнутої роздруківки референсу договору № SAMDN6372 робочої сторінки програмного комплексу Банку.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач ОСОБА_3, належним чином не виконав зобовязання, у звязку з чим виникла заборгованість за кредитним договором станом на 31.07.2016 р. на загальну суму 22 251 грн..

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 Глинської ОСОБА_4 - відхилити.

Заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_10