Справа № 159/4848/15-ц
Провадження № 2/159/41/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Восковської О.А.

за участю секретаря - Канашкової О.М

представника позивача - Мельника О.С.

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідачів - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» (далі ПАТ «Брокбізнесбанк» ) звернулося до суду з позовом про стягнення солідарно з позичальника ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в розмірі 94943,95 дол США та 11674,90 грн, що еквівалентно 2077433,56 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 27883,08 дол США (еквівалентно 606670,71 грн), заборгованості за відсотками - 19070,80 дол США (еквівалентно 414936,08 грн), пені за прострочення сплати тіла кредиту -17730,18 дол США (еквівалентно 385767,32 грн), пені за прострочення сплати процентів - 15464,02 дол США (еквівалентно 336460,97 грн), штрафів за порушення умов кредитного договору - 9876,47 дол США (еквівалентно 214888,93 грн), штрафу за порушення договору іпотеки - 1600 дол США (еквівалентно 34812,26 грн), штрафу за порушення договору іпотеки - 11674,90 грн, 3% річних за ст..625 ЦК щодо заборгованості за тілом кредиту - 1772,98 дол США (еквівалентно 38575,90 грн), 3% річних за ст..625 ЦК щодо заборгованості за відсотками - 1546,42 дол США (еквівалентно 33646,49 грн).

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що 05 березня 2008 року між Акціонерним товариством «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк», і ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 122/08, за яким відповідач отримала кредит на споживчі потреби у розмірі 32000 доларів США під 13,5 % річних з кінцевим терміном повернення до 02 березня 2018 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня з між банком та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, а з чоловіком позичальниці ОСОБА_2 укладено договір поруки , за яким поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором усім своїм майном в тому ж обсязі, що і боржник. Відповідальність боржника і поручителя перед кредитором є солідарною. 01 листопада 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою підвищено відсоткову ставку до 15 % річних.У зв'язку з тим, що станом на 18.08.2015 року утворилась загальна заборгованість за кредитом 2077433,56 грн., банк скориставшись правом на дострокове повернення всієї суми кредиту просить стягнути визначену суму з відповідачів солідарно.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечив з мотивів відсутності обов'язку відповідати солідарно із боржником у зв'язку із припиненням договору поруки, що підтверджено окремим судовим рішенням.

Представник відповідачів ОСОБА_3 проти позову заперечив в повному обсязі, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими, просить не брати до уваги наданий банком розрахунок кредитної заборгованості, який не підтверджений первинними документами. Також вважає кредитний договір недійсним через використання банком прихованих механізмів штучного збільшення заборгованості. Просить застосувати наслідки пропуску позивачем загальних строків позовної давності та відмовити в позові.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з таких мотивів.

Статтями 1048, 1050, 1054 цього Кодексу передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів від суми позики згідно з умовами договору. Судом установлено, що 05 березня 2008 року між АТ «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 122/08, за яким позичальнику надано кредит на споживчі потреби в сумі 32 000 доларів США під 13,5 % річних з кінцевим терміном повернення до 02 березня 2018 року (п. 1.1. договору) (а. с. 8-15).

За умовами кредитного договору повернення кредиту повинно було здійснюватись у готівковій або безготівковій формі на відкритий банком позичальнику позичковий рахунок згідно з графіком, наведеним у додатку № 1, який є невід'ємною частиною цього договору (п.2.1. договору).

Проценти нараховуються в межах терміну користування кредитом, що визначений п. 1.1. цього договору, на суму фактичного залишку заборгованості за кредитом, із розрахунку фактичної кількості днів у місяці та році (п.2.3.1. ), нарахування процентів здійснюється у валюті кредиту щомісячно за поточний календарний місяць (п.2.3.2), проценти за поточний календарний місяць сплачуються щомісяця не пізніше 10 числа наступного після звітного місяця (п.2.3.4).

У пункті 2.7. кредитного договору сторони визначили, що в першу чергу погашається прострочена заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, в другу чергу погашається строкова заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, в третю чергу погашаються прострочена заборгованість за кредитом, в четверту погашається строкова заборгованість за кредитом, в п'яту чергу погашається заборгованість по сплаті комісій, в шосту чергу погашаються нараховані штрафні санкції, в сьому чергу погашаються інші витрати банку. Крім того визначено, що банк може змінити порядок погашення заборгованості на власний розсуд.

Банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту у випадку просточення сплати чергового платежу по кредиту або процентів строком понад два місяці (п.3.1.3 договору).

Згідно з п. 7.1. кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків погашення процентів за користування кредитом банк має право нараховувати позичальнику неустойку за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки, що визначається відповідно до п. 1.1. цього договору, від суми простроченої заборгованості. Неустойка нараховується із розрахунку фактичної кількості днів у місяці та році.

Також банк має право нараховувати неустойку (п.7.2 договору) у розмірі 5% від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником п.4.2.6 договору за кожен факт порушення.

Пунктом 4.2.6 договору на позичальника покладено обов'язок щороку страхувати предмет іпотеки.

Згідно п.8.6 сторонами змінено строк позовної давності щодо вимог за кредитним договором включаючи неустойку та збільшено її до 10 років.

Того ж дня між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №122/08 (а.с.18), за умовами якого (п.1.1) поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів, комісії, штрафів, пені, у розмірі та у випадках, передбачених договором про надання кредиту.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 05.03.2008 року між банком та позичальником ОСОБА_4 укладено договір іпотеки.

01 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою підвищено відсоткову ставку до 15 % річних (а. с. 16).

Як визначено ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно розрахунку заборгованості (а.с.32-40) позичальник з серпня 2009 року допускала прострочення платежу по кредиту, з лютого 2009 року прострочувала сплату процентів, а з серпня 2014 року взагалі припинила повернення кредиту, тому у банка виникло право на дострокове стягнення кредитної заборгованості та нарахування неустойки відповідно до умов договору.

Крім того, за приписами ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наведеного банком розрахунку вбачається, що станом на 18.08.2015 року:

- заборгованість по тілу кредиту становить 27883,08 дол США, що на дату розрахунку еквівалентно за курсом Національного Банку України 21,75 грн за дол. США 606670,71 грн;

- заборгованість по відсотках 19070,80 дол США, що на дату розрахунку еквівалентно 414936,08 грн;

- пеня за прострочення повернення тіла кредиту, розрахована на підставі п.7.1 кредитного договору складає 17730,18 дол США, що на дату розрахунку еквівалентно 385767,32 грн;

- пеня за прострочення повернення відсотків по кредиту, розрахована на підставі п.7.2 кредитного договору складає 15464,02 дол США, що на дату розрахунку еквівалентно 336460,97 грн.

Суд вважає проведений розрахунок вірним та таким , що відповідає умовам договору та вимогам законодавства, зокрема нарахування відсотків здійснювалось щомісяця на тіло кредиту і не містить ознак нарахування відсотків на відсотки. Пеня обрахована із фактичної кількості днів прострочення платежу після 10 числа місяця, в якому повинна була відбуватись сплата обов'язково платежу.

Відповідачами не надано суду заперечень щодо правильності проведеного банком розрахунку заборгованості як в цілому, так і по кожному із вище вказаних складових.

Суд враховує, що призначена за клопотанням сторони відповідача судово-економічна експертиза у справі не була проведена з вини самих відповідачів, які не здійснили оплату за проведення такої експертизи, при тому, що обов'язок по оплаті експертизи було покладено саме на відповідачів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України докази в цивільній справі подаються сторонами, при цьому, судом було вжито заходів для забезпечення можливості подання доказів, однак, сторона відповідача не скористалась ними.

Суд враховуючи відсутність у банка на час розгляду справи ліцензії на здійснення операцій із валютою, керуючись положеннями ч. 1 ст. 192 та ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України від 12 липня 2017 року №6-708цс17, вважає необхідним ухвалити рішення про стягнення вище вказаних складових кредитної заборгованості у гривнях.

Окрім того, банком правомірно нараховано відповідачу ОСОБА_4 3% річних на підставі ст.625 ЦК України.

Згідно розрахунку банку: 3% річних за несвоєчасне повернення тіла кредиту за період з 12.08.2008 по 17.08.2015 становить 38575,90 грн.; 3% річних за несвоєчасне повернення процентів за період з 11.02.2009 по 17.08.2015 становить 33646,49 грн.

Розрахунок 3% річних проведено у національній валюті України - у гривні, що відповідає роз'ясненням , викладеним у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року №6-2829цс16.

Помилковими є твердження представника відповідача про безпідставне нарахування банком 3% річних за ст.625 ЦК не лише на тіло кредиту, але й на проценти за кредитом, оскільки ч.2 ст.625 ЦК передбачає відповідальність боржника за невиконання грошового зобов'язання, а грошове зобов'язання складається як з тіла кредиту, так і з процентів. (постанова Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року №6-2129цс16).

Водночас, представником відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 у судовому засіданні 26.09.2017 року усно заявлено про застосування строків позовної давності до усіх вимог банку за позовом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Сторона вправі усно заявляти про застосування строку позовної давності, про що зазначено у постанові Верховного Суду України у справі №6-2667цс16 від 29.08.2017 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України) та спеціальна позовна давність в один рік ( ст.258 ЦК) застосовується, якщо сторони не уклали в письмовій формі договір про її збільшення (ст.259 ЦК).

Згідно п.8.6 кредитного договору від 05.03.2008 року сторонами змінено строк позовної давності щодо вимог за кредитним договором включаючи неустойку та збільшено її до 10 років.

Позов скеровано до суду 31.08.2015 року (а.с.51), тому строк позовної давності до вимог шодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентів, пені та штрафу позивачем не пропущено.

У той же час, сторони не домовились щодо збільшення строків позовної давності щодо вимог за ст.625 ЦК, а тому необхідно застосувати до цієї вимоги наслідки пропуску строку позовної давності та стягнути на користь банку лише нарахування за останні три роки перед зверненням до суду.

Зокрема, згідно наданого банком розрахунку сума 3% річних за несвоєчасне повернення тіла кредиту в межах строків позовної давності становить 27915,75 грн.

3% річних за несвоєчасне повернення процентів в межах строків позовної давності з урахуванням простроченої суми платежів за кожен місяць становить 5911,22 грн.

Що стосується вимоги банку про стягнення штрафів, то суд враховує таке.

Банком нараховані штрафи за порушення як кредитного договору, так і за порушення договору іпотеки.

Умовами кредитного договору - п.7.2 - передбачено право банку нараховувати неустойку у розмірі 5% від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом у разі невиконання або неналежного позичальником п.4.2.6 договору за кожен факт порушення.

Пункт 4.2.6 договору зобов'язував позичальника не пізніше дати укладення кредитного та іпотечного договору застрахувати предмет застави на строк не менше одного року на 100 відсотків вартості предмету іпотеки, а також не пізніше дати закінчення договору страхування майна здійснювати подальше щорічне страхування предмету іпотеки.

Умовами договору іпотеки - п.4.2 - передбачено, що іпотекодавець зобов'язаний протягом десяти календарних днів з моменту укладення цього договору застрахувати предмет застави на його повну вартість, але не на меншу та погоджену сторонами оціночну вартість, на весь строк дії цього договору та надати іпотекодержателю копію договору. У разі порушення цієї умови банк вправі вимагати сплати штрафу у розмірі 5% від суми кредиту (п.4.5).

Згідно п. 5.3.2 договору іпотеки іпотекодавець зобов'язаний на період фактичної дії договору застрахувати предмет іпотеки від усіх видів ризиків на повну вартість, але не меншу ніж узгоджено сторонами, та надати копію страхового полісу банку. За невиконання або неналежне виконання даного зобов'язання банк вправі вимагати сплати штрафу у розмірі 5% від вартості предмету іпотеки (п.8.1).

З наведеного вбачається, що кредитний та іпотечний договір передбачають різні санкції для позичальника та для іпотекодавця за порушення вимоги щодо страхування предмету застави.

У даній справі особа позичальника та іпотекодавця збігаються, нею є відповідач ОСОБА_4 За таких умов стягнення з однієї особи різних штрафів за порушення одного і того ж обов'язку - застрахувати предмет іпотеки, буде свідчити про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Враховуючи, що договір іпотеки від 05.03.2008 року, укладений між банком та ОСОБА_4, є спеціальним договором, який регулює правовідносини щодо іпотеки та містить окрему статтю четверту, яка визначає обов'язки щодо страхування предмету іпотеки та відповідальність за його порушення, суд вважає правомірним нарахування банком штрафу в розмірі 1600 дол США саме за порушення п.4.2 іпотечного договору у зв'язку із невиконанням обов'язку застрахувати предмет іпотеки на весь період фактичної дії договору іпотеки.

Відповідачем ОСОБА_4 надано суду лише договори страхування предмета іпотеки на 2008-2009 та 2009-2010 роки (а.с.107-111) і не доведено виконання зобов'язання щодо страхування предмету іпотеки на весь інший період дії договору іпотеки, тому вимога про стягнення штрафу в розмірі 1600 дол США, що еквівалентно 1600х21,75=34800 грн підлягає до задоволення.

Водночас, нарахування банком штрафу по п.8.1 іпотечного договору також є подвійною відповідальністю за одне і теж порушення, тому є неправомірним і стягненню не підлягає.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову на суму 1812399,05 грн, яка складається з : 606670,71 грн заборгованості за тілом кредиту в розмірі; 414936,08 грн заборгованості за відсотками; 385767,32 грн пені (за прострочення повернення тіла кредиту); 336460,97 грн пені (за прострочення повернення відсотків по кредиту); 34800 грн штрафу (за п.4.2,4.5 договору іпотеки); 27915,75 грн 3% річних за ст..625 ЦК (за несвоєчасне повернення тіла кредиту); 5911,22 грн 3% річних за ст..625 ЦК (за несвоєчасне повернення процентів).

Вирішуючи питання про стягнення доведеної кредитної заборгованості солідарно з боржника ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_2 суд враховує наступні положення закону.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Враховуючи, що рішенням Ковельського міськрайонного суду від 12 грудня 2016 року, яке набрало законної сили 07 лютого 2017 року, договір поруки №122/08 від 05.03.2008 року укладений між банком та ОСОБА_2 визнано припиненим, стягнення кредитної заборгованості слід проводити з відповідача ОСОБА_4 У позові банку до ОСОБА_2 необхідно відмовити, адже згідно ст..559, ст.. 598 ЦК обов'язок ОСОБА_2 відповідати перед кредитором солідарно із позичальником припинився.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує те, що позивач на час звернення до суду із зазначеним позовом був звільнений від сплати судового збору, тому за правилами ст..88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_4 в доход держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі пропорційно до задоволених позовних вимог. Позовні вимоги банку задоволено частково на 87 % (1812399,05:2077433,56х100%=87%), отже за ставками судового збору для фізичної особи на час подання позову ( 6090 грн) до стягнення належить 6090х87:100=5298,30 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 258,261,267, 526, 530, 559, 1050,1054 ЦК України, статтями 10, 57, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» ( м.Київ, вул.Перемоги,41, ) заборгованість за кредитним договором №122/08 від 05.03.2008 року в сумі 1812399 (один мільйон вісімсот дванадцять тисяч триста дев'яносто дев'ять) гривень 05 (п'ять) копійок, яка станом на 18.08.2015 року складається з : 606670,71 грн. заборгованості за тілом кредиту; 414936,08 грн. заборгованості за відсотками; 385767,32 грн. пені (за прострочення повернення тіла кредиту); 336460,97 грн. пені (за прострочення повернення відсотків по кредиту); 34800 грн. штрафу (за п.4.2,4.5 договору іпотеки); 27915,75 грн. 3% річних за ст.625 ЦК (за несвоєчасне повернення тіла кредиту); 5911,22 грн. 3% річних за ст.625 ЦК (за несвоєчасне повернення процентів).

У стягненні решти сум відмовити.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в доход держави судовий збір в розмірі 5298,30 гривень

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні при його проголошенні - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

ГоловуючаО. А. Восковська