26.05.2017 Провадження по справі № 2/380/188/17
Справа № 380/508/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2017 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лісовенка П.І.

при секретарі Романовській Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тетієві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору №б/н від 05.06.2012 року,

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просять стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 05.06.2012 року в розмірі 17163,12 грн. та судові витрати, вказуючи, що відповідачка добровільно не виконує договірні зобовязання.

Згідно ухвали Тетіївського районного суду Київської області від 18.04.2017 року судом прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору №б/н від 05.06.2012 року, та обєднано в одне провадження з первісним позовом.

Відповідно до заявлених позовних вимог по зустрічному позові, ОСОБА_1 просить розірвати кредитний договір №б/н від 05.06.2012 року, укладений між нею та ПАТ КБ «Приватбанк».

В судове засідання представник позивача ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» ОСОБА_2 не прибув, надіслав до суду заперечення, в якому просить позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити.(а.с.91-94).

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_3 позовні вимоги за первісним позовом визнає частково, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримує в повному обсязі. (а.с.47-49; 104-110; 121-140).

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню, позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 05.06.2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (надалі Банк) та ОСОБА_1 укладено договір, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 1300грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20.40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, в обмін на зобовязання відповідача повернути кредит у відповідності до умов договору.

Вказаний договір був укладений шляхом отримання банком підписаної та заповненої відповідачем ОСОБА_4 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 05.06.2012 року, відповідно до якої відповідач погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг. (а.с.7).

Із наданого ОСОБА_5 розрахунку заборгованості за укладеним між сторонами кредитним договором вбачається, що станом на 28.02.2017 року загальна сума заборгованості відповідача перед ОСОБА_5 становить 17163,12 грн., з них: заборгованість за кредитом в сумі 741,28грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 12038,36грн; заборгованість за пенею та комісією в сумі 3090,00грн.; штраф(фіксована частина) в сумі 500грн., штраф (процентна складова) в сумі 793,48грн. (а.с.5-6).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 визнала суму заборгованості за кредитом в сумі 741грн. 28коп., тому, враховуючи ч.1 ст.61ЦПК України, дана обставина не підлягає доведенню.

Із пояснень представника відповідача вбачається, що Банк незаконно збільшив розмір процентної ставки в односторонньому порядку, не повідомивши відповідача належним чином.

Із розрахунку заборгованості за договором встановлено, що позивачем нараховувалися проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки: з 06.07.2012 року по 31.08.2014 року 20,40%, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року 34,80%, з 01.04.2015 року по 28.02.2017 року 43,20%.

Відповідно до п.1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг, Банк має право проводити зміни тарифів. При цьому Банк, зобовязаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта.

Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до ч.3 ст.1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до ч.4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до ч. 5 ст.1056-1 ЦК України, що індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам:

1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс;

2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів;

3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг.

Відповідно до ч.6 ст.1056-1 ЦК України, у разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

Таким чином, встановлено, що укладеним між сторонами договором, в тому числі вищезазначеними Умовами та Правилами надання банківських послуг, не передбачено порядок розрахунку змінюваної процентної ставки, який би дозволяв точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору, не передбачено формули визначення змінюваної процентної ставки, а також максимального розміру збільшення процентної ставки.

За таких обставин, суд вважає, що визначена сторонами при укладенні договору процентна ставка - 20,40% річних є фіксованою та не може змінюватись протягом дії кредитного договору в односторонньому порядку банком шляхом внесення змін до ОСОБА_5, оскільки, без дотриманням вищенаведених вимог ст.1056-1 ЦК України, така умова договору є нікчемною.

Крім того, на виконання припису ст.60 ЦПК України, позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованого збільшення розміру процентної ставки суду не надано, зокрема не надано ОСОБА_5 повідомлення відповідача про збільшення розміру процентної ставки.

Відповідно до ч.2 ст.623 ЦК України, розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором.

Враховуючи відсоткову ставку в розмірі 20,40%, представником відповідача визнається заборгованість за процентами в сумі 705грн. 80коп., згідно розрахунку, наданого представником відповідача в письмовому поясненні. (а.с.121).

Тому, враховуючи, що заявлена позивачем заборгованість за процентами в сумі 12038,36грн. не доведена, а представник відповідача визнає суму заборгованості за процентами лише в сумі 705грн. 80коп., тому, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 705грн. 80коп.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачки пені та комісії в сумі 3090грн., то представником відповідача зроблено заяву про застосування спеціальної позовної давності.

Згідно положень п. 1 ч. 2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Тому, з відповідачки підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пеня нарахована за один рік.

Відповідно до п.1.1.5.25 кредитного договору, за несвоєчасну сплату послуг, передбачених Договором, умовами та правилами, клієнт сплачує по кожному випадку порушення пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

Із розрахунку заборгованості за договором вбачається, що сума заборгованості за пенею та комісією становить 3090грн., проте, враховуючи наданий представником відповідача розрахунок суми пені (а.с.104-110), суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума пені в розмірі 88грн. 85коп., яка позивачем не була спростована.

На час розгляду справи заборгованість за комісією позивачем не доведена, тому, суд вважає, що в цій частині позовних вимог необхідно відмовити за недоведеністю суми комісії.

Щодо позовних вимог в частині стягнення штрафів, то суд вважає наступне.

Із розрахунку заборгованості за договором встановлено, що ОСОБА_5 нараховано штрафи: 500грн. (фіксована частина), 793,48грн. (процентна складова).

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний сплатити ОСОБА_5 штраф в розмірі 500грн.+5% від суми заборгованості.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами та Правилами надання банківських послуг, зокрема п.2.1.1.12.6.1 передбачено застосування пені, як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, також п.2.1.1.7.6 передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків сплати платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених договором.

Враховуючи, що відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові Верховного Суду України від 23.10.2015 року в справі № 6-2003цс15.

Щодо позовних вимог по зустрічному позову ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору, то, суд вважає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч.1 ст.652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах

Частина 2 ст.652 ЦК України встановлює умови, за одночасної наявності яких договір може бути змінений або розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Зокрема, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, існують вимоги та виключні підстави, за сукупністю яких договір може бути розірваний в судовому порядку, а саме: у разі істотного порушення договору другою стороною та наявності чотирьох умов, визначених ч. 2 ст.652 ЦК України.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові Верховного Суду України від 27.02.2012 року в справі №3-9гс 12.

Розриваючи договір в судовому порядку, суд має встановити сукупність істотних умов та виключних підстав.

Однак, представник позивача не надав належних доказів на підтвердження факту істотного порушення відповідачем умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити частково, а саме, стягнути з відповідача ОСОБА_1Р на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 05.06.2012 року в сумі 1535 гривень 93 копійок, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом в сумі 741гривень 28копійок, заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 705гривень 80 копійок, заборгованість за пенею в сумі 88гривень 85 копійок. В задоволенні решти сум за кредитним договором відмовити позивачу. Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору №б/н від 05.06.2012 року є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог в сумі 143грн. 25коп., відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.61 Конституції України, ст.ст. 10, 15, 57,60,88, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, ст.ст. 525,526,610, 623,651, 652, 1054, 1056-1 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: 09819, Київська область, Тетіївський район, с.Хмелівка, вул.Миру,10, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги,б.50, , МФО 305299, заборгованість за кредитним договором №б/н від 05.06.2012 року в сумі 1535(одна тисяча пятсот тридцять пять) гривень 93 копійок, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом в сумі 741гривень 28копійок, заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 705гривень 80 копійок, заборгованість за пенею в сумі 88гривень 85 копійок, на рахунок №3111, МФО 305299, .

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання:09819, Київська область, Тетіївський район, с.Хмелівка, вул.Миру,10, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги,б.50, , МФО 305299, понесені судові витрати у виді судового збору в сумі 143 (сто сорок три) гривень 25 копійок, на рахунок №3111, МФО 305299, .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору №б/н від 05.06.2012 року, відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Тетіївський районний суд Київської області.

Суддя: П.І.Лісовенко