Номер провадження 2/243/482/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2017 року Слов′янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

за участю секретаря Останькович А.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 7 м. Словянська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в подальшому уточненим, у якому вказує на те, що 19 лютого 2014 року між нею та відповідачем ОСОБА_5 в простій письмовій формі було укладено договір позики на укладення якого надала письмову згоду присутня при укладенні договору дружина відповідача ОСОБА_3 Відповідно до умов зазначеного договору відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 2470,00 грн доларів США, що на день підписання договору, відповідно до встановленого Національним банком України курсу валют становило 26 000 грн. з встановленням кінцевого строку повернення позики 19.02.2014 року. У разі неналежного виконання умов договору сторони передбачили відповідальність боржника у виді сплати неустойки у розмірі 10 % від суми позики за кожен день прострочення платежу та у разі збільшення курсу валют, а саме доларів США по відношенню до гривни на 10 % та більше, позичальник повинен сплатити суму основного грошового зобовязання відповідно до нового курсу валют. З метою забезпечення виконання умов договору позики між сторонами в простій письмовій формі 19 лютого 2014 року був укладений договір застави житлового будинку що розташований за адресою вул. Свердлова, 15 с. Билбасівка Словянського району Донецької області. Факт отримання грошей підтверджується підписом в договорі позики та договорі застави. Враховуючи, що відповідач своєчасно не повернув суму боргу позивачка з урахуванням сплаченої суми у розмірі 4904,47 грн., просить стягнути з відповідача на її користь суму боргу розраховану на 19.10.2017 у розмірі 1 912 351,41 грн., з яких 55 515,41 грн. - сума основного боргу, виходячи з встановленого офіційного курсу гривни щодо долара США, та 1 856 800,00 грн. пені (неустойки) за 880 днів прострочення виконання зобовязання.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності, за участю його представника.

Представник позивача адвокат ОСОБА_1, що діє на підставі договору про надання юридичних послуг від 01.09.2015 року (а.с.16) та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №3327 (а.с.18), підтримала вимоги позивача та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5, який належним чином повідомлений про дату час і місце судового розгляду в судове засідання не зявився, надав суду письмові заперечення (а.с.83), в яких зазначив, що позовні вимоги визнає частково. Позовні вимоги про стягнення пені у вигляді 10 % від суми позики за кожен день прострочення виконання зобовязання розраховані за період з 19.05.2014 до 19.10.2016 не визнав, оскільки на нього, як на особу, яка зареєстрована та постійно проживає в населеному пункті, де проводиться антитерористична операція, розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014, відповідно до якого на час проведення антитерористичної операції з 14 квітня 2014 року забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики.

Стосовно вимоги позивачки про стягнення з нього суми боргу з урахуванням підвищення курсу долару США щодо гривні, вважає таку вимогу безпідставною оскільки вона суперечить положенням ст. 1046 і ст. 1049 ЦК України. З урахуванням сплати ним на виконання ним умов договору позики грошових коштів у розмірі 4 904,47 грн, визнає суму заборгованості у розмірі 21 095,53 грн.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_2, що дії на підставі договору по надання адвокатської правової допомоги (а.с. 69-71), заперечуючи проти позову, підтримав позицію відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності (а.с. 58) позовні вимоги визнала частково, підтвердила факт укладання за її згодою між позивачкою і відповідачем, який доводиться їй чоловіком, договору позики та отримання ОСОБА_5 в борг 26 000,00 грн., які він зобовязався повернути через три місяці до 19 травня 2014 року. Вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 21 095,53 грн.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши сторін і їх представників, обєктивно оцінивши докази, в сукупності, суд приходить до такого.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог, особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними і процесуальними правами (ст. 10 ч. 1, ст.11 ч. 2 ЦПК України), позивач зобов'язаний належно довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст. 57-60 ЦПК України); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215 ЦПК України).

У справі встановлені наступні факти і обставини.

19 лютого 2014 року між позикодавцем ОСОБА_4 і позичальником ОСОБА_5 в простій письмовій формі укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець надав позичальникові позику на суму 26000 грн., що еквівалентно 2470 доларів США, які позичальник, відповідно до п.2 Договору позики, повинен був повернути протягом трьох місяців, але не пізніше 19.05.2014 року. Сторони домовилися, що у випадку несвоєчасного повернення грошових коштів позичальником він сплачує позикодавцю 10 % від суми позики за кожен день прострочи; у випадку збільшення курсу валют, а саме доларів США щодо гривні на 10% і більше позичальник повинен сплатити суму основного грошового зобовязання відповідно до нового курсу валют (а.с.9-10).

З метою забезпечення виконання умов договору позики між сторонами в простій письмовій формі 19 лютого 2014 року був укладений договір застави житлового будинку, що розташований за адресою вул. Свердлова, 15 с. Билбасовка Словянського району Донецької області (а.с.6-8).

Факт отримання в борг грошових коштів у розмірі 26 000,00 грн. підтверджується підписом відповідача в договорі позики та договорі застави та не заперечується представниками відповідача.

Правові відносини, що виникли між сторонами по справі регулюються статтями 1046 і 1049 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 1049 зазначеного Кодексу позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення коштів позикодавцеві.

З системного аналізу статей 1046, 1049 ЦК України суд доходить до висновку що законодавець обмежив право сторін договору відступити від обов'язковості для сторін положень ст. 1049 ЦК, а саме зобовязання повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором випливає із змісту зазначеної норми, з договору вбачається, що відповідач отримав у позивача позику у розмірі 26 000 грн., саме у гривневому еквіваленті, а тому позовні вимоги в частині стягнення суми боргу виходячи з встановленого офіційного курсу гривни щодо долара США на час розрахунку є безпідставними і не підлягають задоволенню.

Виходячи з наведеного, в сукупності встановлених у справі обставин суд вважає, що позивачем доведений факт укладання договору позики між позивачем та відповідачем та факт не виконання відповідачем в повному обсязі своїх зобов'язань за договором, а тому з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню заборгованість у розмірі 21095,53 грн. (26000, 00 грн. - 4904,47 грн. = 21095,53 грн).

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені (неустойки), суд виходить з наступного.

Позивачем заявлена позовна вимога про стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі 1 856 800,00 грн. за 880 днів прострочення виконання зобовязання з 19.05.2014 до 19.10.2017 року.

Згідно ч.1 і 3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В той же час, відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» із змінами та доповненнями, внесеними Законами України від 12 лютого 2015 року №189-VIII, від 2 березня 2015 року №222-VIII, де зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. №1275-р з Додатком, сел. Билбасовка Словянського району Донецької області постійёне місце проживання відповідача (а.с. 85 зв.б.), відноситься до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Відповідно до умов договору позики кінцевий строк повернення грошової суми був визначений датою 19 травня 2014 року. Статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» датою, з якої забороняється нарахування пені (неустойки) та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики зазначено 14 квітня 2014 року.

Суд застосовує вимогу Закону №189-VIII, від 2 березня 2015 року №222-VIII про заборону нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України та доходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення неустойки за договором позики не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо відшкодування понесених позивачем судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Згідно ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, розподіляються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

На підставі ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік з 01.01.2016 встановлений розмір мінімальної заробітної плати 1378,00 грн.

Згідно ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції, яка діяла на час звернення позивачки з позовом до суду, визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п.п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена ставка судового збору у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Позивачем заявлена уточнена вимога про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у розмірі 1 912 351,41 грн. Враховуючи, що 1 відсоток від ціни позову складає 19123,52 грн., при зверненні до суду позивачка була зобовязана сплати судовій збір - 5 розмірів мінімальної заробітної плати, що в грошовому еквіваленті складає 6 890,00 грн.

При зверненні до суду в грудні 2016 року позивачкою сплачено судовий збір за подачу позову 552 грн. Таким чином сума недоплати судового збору складає 6338,00 грн. (6 890,00-552=6338,00), яка підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Позивачкою при розгляді справи були понесені судові витрати на загальну суму 872 грн., з яких 552 грн. судовий збір за подачу позовної заяви (а.с.1) та 320 грн. за подачу заяву про забезпечення позову.

Враховуючи, що судом задоволені позовні вимоги частково на суму 21095,53 грн., що складає що складає 1,103 % від заявлених вимог (21095,53 грн., / (1 912 351,41 грн. /100%) = 1,103%), з відповідача, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню понесені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 9,62 грн. (872 грн. /100%* 1,103% = 9,62 грн.) .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 1046, 1049 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково

Стягнути з ОСОБА_5, ІНН:НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 ІНН: НОМЕР_2, 21 095,53 (двадцять одну тисячу девяносто пять гривен пятдесят три копійки) та понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 9,62 грн. (девять гривен шістдесят дві копійки)

В інший частині позовних вимог відмовити у звязку з відсутністю підстав.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави суму недоплаченого судового збору у розмірі 6338,00 грн. (шість тисяч триста тридцять вісім гривен нуль копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_6