Справа № 236/2706/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Бікезіної О.В.,

за участю: секретаря Плаксіної Є.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Держави Україна, в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди. Вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником будинку №9 по вул. Поштова в місті Лиман Донецької області, площею 66,4 кв.м. Під час проведення антитерористичної операції на території м. Лиман Донецької області вказаний житловий будинок було знищено 04.06.2014 року внаслідок потрапляння в нього снаряду. З цього приводу вона звернулась до Лиманського відділення поліції та 10.06.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про досудове розслідування кримінального провадження за ознаками ч. 2 ст. 194 КК України. Досудовим розслідуванням винну особу до теперішнього часу не встановлено. Вважає, що з підстав передбачених ст. 19 ЗУ «Про боротьбу з тероризмом» шкода завдана майну фізичної особи внаслідок терористичного акту, відшкодовується за рахунок державного бюджету України з подальшим відшкодуванням шкоди з винних осіб. В результаті обстеження встановлено, що вищевказаний будинок відновленню не підлягає. Відповідно до ч.10 ст. 86 Кодексу цивільного захисту України у неї є право на грошову компенсацію. Просила стягнути 527415,20 грн., виходячи з площі зруйнованого будинку 66,4 кв. м. та опосередкованої вартості спорудження житла по Донецькій області 7943 грн за 1 кв. м, з Держави Україна в особі КМУ, Державної казначейської служби України, за рахунок Державного бюджету України у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної її житлу та судові витрати в сумі 4000 грн.

Під час розгляду справи позивач надала заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить відшкодувати за рахунок коштів Державного бюджету України шкоду в сумі 672167, 20 грн. Обгрунтовує вимоги тим, що 01.02.2017 року було змінено опосередковану вартість будівництва, вартість одного метру будівництва склала 10123 грн. за кв. м. Також просила стягнути судові витрати в розмірі 4000 грн.

Належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи позивач ОСОБА_3 до суду не прибула, надала заяву про розгляд справи без її особистої участі, доручила свої інтереси представляти в суді ОСОБА_1, на позовних вимогах наполягала (а.с.9).

Представник позивача адвокат ОСОБА_1, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 11.10.2016 року (а.с.8), належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 25.05.2017 року не прибув, проте в попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та зазначив, що про визначенні розміру шкоди, завданої внаслідок проведення антитерористичної операції будинку позивача, вони виходили з положень ч.10 ст. 86 КЦЗ України, де зазначено, що розмір грошової компенсації за зруйновану або пошкоджену квартиру (житловий будинок) визначається за показниками опосередкованої вартості спорудження житла у регіонах України відповідно до місцезнаходження такого майна.

Представник відповідача, Кабінету Міністрів України, ОСОБА_2, який діє на підставі довіреностей (а.с. 75,77), в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти задоволення позову, надав письмові заперечення (а.с.90-98). Зазначив, що Кабінет Міністрів України є неналежним відповідачем у даній справі. Так, організація, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України визначені в Законі України «Про Кабінет Міністрів України» від 27 лютого 2014 року № 794-VII. Кабінет Міністрів України як центральний орган виконавчої влади в Україні спрямовує діяльність на забезпечення внутрішньої політики країни, шляхом видання підзаконних нормативних актів на виконання законів України та ОСОБА_4 України.

Нормативно-правовим актом, що регламентує відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, є Закон України «Про боротьбу з тероризмом» №638-1V від 20.03.2003 року.

Статтею 19 цього Закону передбачено, що відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом. Механізм реалізації вказаного Закону здійснюється шляхом прийняття Верховною Радою України відповідного закону.

Однак на теперішній час відсутній будь-який закон чи нормативний акт, який регулює такий порядок, не встановлено державний орган на який покладено обов'язок здійснювати таке відшкодування та механізм визначення розміру відшкодування. Кабінет Міністрів України безпосередньо не здійснює відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, а отже відсутні підстави для задоволення позову про відшкодування матеріального збитку з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України.

Крім того зазначив, що за фактом знищення майна, ОСОБА_3 є потерпілою у кримінальному провадженні, особа, яка вчинила злочин не встановлена, досудове розслідування триває.

Статтею 1177 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Аналіз зазначеної норми дає підстави зробити висновок про наявність кількох складових для застосування цієї норми. Такими складовими є наявність кримінального правопорушення, завдання шкоди, якщо така шкода завдана саме внаслідок кримінального правопорушення. Кабінет Міністрів України не є заподіювачем злочину та не може виступати у якості відповідача для відшкодування матеріального шкоди.

Відповідно до частини 9 статті 86 КЦЗ України, забезпечення житлом постраждалого або виплата грошової компенсації за рахунок держави здійснюється за умови добровільної передачі постраждалим зруйнованого або пошкодженого внаслідок надзвичайної ситуації житла місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування, суб'єктам господарювання. Але позивач не здійснила передачу зруйнованого житла місцевій державній адміністрації або органам місцевого самоврядування, суб'єктам господарювання.

Вважав, що позивачем не надані докази щодо сплати витрат на правову допомогу у розмірі 4000 грн.

Просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення уповноваженій особі поштових відправлень про явку до суду (а.с. 196). Представник Державної казначейської служби України причини неявки в судове засідання не повідомив і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що він не з'явився в судове засідання без поважних причин.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.2012 року, засвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори (реєстровий №2735), зареєстрований КП БТІ м. Словянська 06.09.2012 року, позивачу ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок № 9 по вул. Поштова в м. Лиман (колишній ОСОБА_5) Донецької області, загальною площею 66,4 кв.м. (а.с.18-20).

За вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с.29-31, 142).

ОСОБА_8 довідки 21 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Донецькій області, 03.06.2014 року на території приватного домоволодіння за адресою: Донецька область, м. Красний Лиман, вул. Поштова, б.9 сталася пожежа. Внаслідок пожежі знищено житловий будинок повністю. Причина пожежі попадання снаряду (а.с.21).

Відповідно до акту про пожежу від 04.06.2014 року комісією встановлено, що 04 червня 2014 року о 12:05 год. до підрозділу МНС України від ОСОБА_9 надійшло повідомлення про пожежу за адресою: Донецька область, м. Красний Лиман, вул. Поштова, б.9. Пожежу ліквідовано силами чергового караулу Державної пожежно-рятувальної частини 69 Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України о 11год.15 хвил. 04.06.2014 року. Пожежею знищено житловий будинок. Пряма шкода від пожежі складає (орієнтовно) 100000 грн. Встановлено причину пожежі вибух снаряду (а.с.12).

ОСОБА_8 Звіту про причини виникнення пожежі від 05.06.2014 року при огляді місця пожежі за адресою: Донецька область, м. Красний Лиман, вул. Поштова, б.9 було встановлено, що внаслідок пожежі було знищено: будинок повністю, меблі, особисті речі. Пожежа виникла внаслідок артилерійського обстрілу та влучення снаряду в житловий будинок (а.с.178).

ОСОБА_8 №2 обстеження нерухомого майна від 29.07.2014 року, який затверджено заступником Краснолиманського міського голови ОСОБА_10, комісією встановлено, що житловий будинок № 9 по вул. Поштова в м. Красний Лиман Донецької області зруйнований на 100% (а.с.22).

ОСОБА_3 зверталась до Краснолиманського міського відділу ГУ МВС України в Донецькій області за фактом пошкодження домоволодіння, дана заява зареєстрована та внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000527 від 10.06.2014 року за ознаками ч. 2 ст. 194 КК України (а.с.10-11). ОСОБА_8 повідомлення Лиманського ВП Словянського відділу поліції від 24.03.2017 року в кримінальному провадженні проводиться досудове розслідування, ОСОБА_3 допитано як потерпілу, винні особи не встановлені, матеріальну шкоду не встановлено (а.с.176).

ОСОБА_8 протоколу №1 від 04.11.2016 року засідання комісії з обстеження обєктів, які постраждали під час проведення АТО визначено 3 категорію технічного стану житлового будинку за адресою: Донецька область, м. Красний Лиман, вул. Поштова, б.9 (не підлягає відновленню- повне порушення будівлі) (а.с.67).

Відповідно до статті 41 ОСОБА_4 України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

ОСОБА_8 із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Проте в порушення статті 41 ОСОБА_4 України право приватної власності позивача порушено, належний їй будинок не з її волі став непридатним для подальшої експлуатації, що підтверджується ОСОБА_8 обстеження нерухомого майна №2 від 29.07.2014 року (а.с.22).

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені статтею 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Проте, якщо мають місце спеціальні підстави відшкодування шкоди, застосуванню підлягають саме спеціальні правові норми.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, позивач посилалась на те, що така шкода завдана їй внаслідок подій, які відбувалися на території м. Красний Лиман в червні 2014 року, а саме, внаслідок обстрілу міста в період проведення антитерористичної операції.

Дійсно, Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014 розпочато антитерористичну операцію.

Термін «антитерористична операція» визначено в статті 1 Закону України від 20.03.2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» (в редакції Закону № 1313-VII від 05.06.2014 року), згідно якої антитерористична операція - це комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.

Район проведення антитерористичної операції - визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки в тому числі осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Наказом Першого заступника Голови Служби безпеки України - керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 7 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» визначено такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення, зокрема, Донецька область - з 07 квітня 2014 року. На теперішній час рішення про завершення проведення антитерористичної операції на території Донецької області не прийнято.

ОСОБА_8 розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року, яким затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, місто Красний Лиман Донецької області, в якому був розташований будинок позивача, належить до населених пунктів, в яких здійснювалася антитерористична операція.

ОСОБА_8 ст. 4 Закону України від 20.03.2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» організація боротьби з тероризмом в Україні та забезпечення її необхідними силами, засобами і ресурсами здійснюються Кабінетом Міністрів України у межах його компетенції.

Центральні органи виконавчої влади беруть участь у боротьбі з тероризмом у межах своєї компетенції, визначеної законами та виданими на їх основі іншими нормативно-правовими актами.

Суб'єктами, які безпосередньо здійснюють боротьбу з тероризмом у межах своєї компетенції, є: Служба безпеки України, яка є головним органом у загальнодержавній системі боротьби з терористичною діяльністю; Міністерство внутрішніх справ України; Національна поліція; Міністерство оборони України; центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері цивільного захисту; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань; Управління державної охорони України.

Є загальновідомим фактом, що в період проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей пошкоджені (зруйновані) об'єкти соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем забезпечення життєдіяльності.

Відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом.

У той же час, положеннями ч. 1 ст. 13 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» передбачено, що при проведенні антитерористичної операції використовуються сили і засоби (особовий склад, спеціалісти, зброя, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв'язку, інші матеріально-технічні засоби) суб'єктів боротьби з тероризмом, а також підприємств, установ, організацій, які залучаються до участі в антитерористичній операції, в порядку, визначеному ч. 2 ст. 12 цього Закону. Покриття витрат та відшкодування збитків, що виникли у зв'язку із проведенням антитерористичної операції, здійснюються згідно з законодавством.

Матеріалами справи доведено, що будинок позивача був розташований в районі проведення антитерористичної операції, був пошкоджений в період проведення антитерористичної операції та в наслідок її проведення. Факт пошкодження будинку в наслідок дії вибуху та висновок про те, що він не придатний для подальшої експлуатації, підтверджується актом обстеження об'єкта, пошкодженого на 100%.

Відшкодування шкоди, заподіяної терористичним актом, регламентується спеціальною нормою - ст. 19 Закону України від 20.03.2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом», згідно якої відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом. Тобто обов'язок відшкодувати завдану шкоду покладається на державу незалежно від її вини та до держави, яка відшкодувала шкоду фізичній особі, переходить право вимоги до винної особи.

Враховуючи зазначене, доводи представника Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про те, що належним відповідачем по цій справі є заподіювач шкоди, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» рішення щодо проведення антитерористичної операції приймається залежно від ступеня суспільної небезпеки терористичного акту, тобто проведення антитерористичної операції за відсутності терористичного акту є неможливим.

Виходячи з системного аналізу статей 1, 11 та 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» встановлення осіб, які вчинили терористичний акт, які здійснювали терористичну діяльність, наявність щодо них обвинувального вироку суду, не є умовою відшкодування шкоди державою на підставі ст. 19 зазначеного Закону. Стаття 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» передбачає наступне стягнення суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, тобто після відшкодування шкоди потерпілому, у разі встановлення осіб, якими заподіяно шкоду, держава може стягнути суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом. Таким чином, згідно ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону, тобто покладається на державу.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України держава може виступати стороною у цивільному процесі. Проте держава є особливим суб'єктом цивільного судочинства, оскільки не може здійснювати в суді свої права безпосередньо.

Відповідно до частини 4 ст. 38 ЦПК України державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника, тобто свою цивільну процесуальну правосуб'єктність держава реалізує через відповідні органи державної влади за допомогою особливого інституту процесуального представництва держави.

Механізм представництва держави зумовлюється її внутрішньою побудовою: у цивільних відносинах носієм цивільних прав та обов'язків є держава, а виразником державного (публічного) інтересу - правомочні та зобов'язані особи. Виступаючи стороною у цивільній справі, держава є носієм цивільних процесуальних прав та обов'язків, у той час як виразником інтересів держави в суді та безпосередніми учасниками відповідних правовідносин виступають уповноважені державою суб'єкти - органи державної влади, організації, посадові особи, яким держава делегує свої права та обов'язки, що закріплюються у відповідних нормативно - правових документах.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 в якості відповідача зазначила саме Державу Україна та відповідно до ч. 4 ст. 38 ЦПК України як представника держави - Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 27.02.2014 року № 794-VII «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України (Уряд України) входить до системи органів державної влади України та є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

ОСОБА_8 ст. 4 Закону України від 20.03.2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» саме Кабінетом Міністрів України у межах його компетенції здійснюються організація боротьби з тероризмом в Україні та забезпечення її необхідними силами, засобами і ресурсами.

Решта суб'єктів боротьби з тероризмом, які зазначені в ст. 4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», зокрема і Служба безпеки України, є лише суб'єктами, які безпосередньо у межах своєї компетенції здійснюють боротьбу з тероризмом.

Відповідно до частини 2 ст. 30 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» контроль за діяльністю суб'єктів боротьби з тероризмом здійснюється Президентом України та Кабінетом Міністрів України в порядку, визначеному ОСОБА_4 і законами України.

Враховуючи повноваження Кабінету Міністрів України в системі суб'єктів боротьби з тероризмом (організація боротьби з тероризмом, забезпечення її необхідними силами, засобами і ресурсами), суд вважає, що Кабінет Міністрів України як представник держави позивачем визначений правильно.

Доводи представника Кабінету Міністрів України про те, що Кабінет Міністрів України є неналежним відповідачем у цій справі, не відповідають заявленим позовним вимогам. Позов безпосередньо до Кабінету Міністрів України ОСОБА_3 не заявлявся і відповідні кошти на відшкодування шкоди позивач просила стягнути з держави (з Державного бюджету України в цілому), а не з окремого органу державної влади - Кабінету Міністрів України (з частини коштів Державного бюджету України, які виділено на фінансування Кабінету Міністрів України).

Відповідно до ст. 43 Бюджетного кодексу України безпосереднє обслуговування державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України і саме тому відповідачем у суді від імені держави у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави повинні виступати і представники Державної казначейської служби України. Саме така правова позиція викладена в п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», що роз'яснює подібні за змістом відносини.

Відповідно до статей 1, 3 ОСОБА_4 України, Україна є соціальною та правовою державою, де найвищою соціальною цінністю визнається людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека, де права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, де утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Частиною національного законодавства є також Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, яка має тлумачитися та застосовуватися відповідно до практики Європейського суду з прав людини (Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Суд переконаний, що з огляду на зазначене права людини та громадянина, гарантовані законодавством України також мають бути не теоретичними та ілюзорними, а ефективними на практиці.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Слід також звернути увагу на те, що в рішенні від 8 січня 2004 у справі «Айдер та інші проти Туреччини» («Ayder and Others v. Turkey», рішення від 8 січня 2004 року, заява № 23656/94, п. 70) ЄСПЛ зауважив, що відповідальність держави носить абсолютний характер і має об'єктивну природу, засновану на теорії соціального ризику (social risk). Таким чином, держава може бути притягнута до відповідальності з метою компенсації шкоди тим, хто постраждав від дій невстановлених осіб або терористів, коли держава визнає свою нездатність підтримувати громадський порядок і безпеку або захищати життя людей і власність. При цьому, на думку ЄСПЛ, відсутність об'єктивного і незалежного розслідування випадку заподіяння шкоди є самостійною підставою відповідальності держави за дії своїх органів та їх посадових осіб.

Таким чином, правова позиція ЄСПЛ ґрунтується на ствердженні про абсолютну відповідальність держави, зобов'язаної забезпечити в суспільстві мир і порядок, а також особисту і майнову безпеку людей, що знаходяться під її юрисдикцією. Тому порушення громадського миру і порядку, створення загрози безпеці людей є для держави самостійними підставами відповідальності за заподіяну шкоду. Причому причиною настання шкоди можуть бути будь-які обставини: не тільки теракти, але і, наприклад, масові заворушення. Таким чином, для виникнення обов'язку держави з відшкодування шкоди не має значення, чи виходила насильницька дія від посадових осіб держави, або від терористів чи невстановлених осіб.

Слід зазначити, що на теперішній час Україна від зобов'язань, визначених статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, в окремих районах Донецької та Луганської областей відповідно до статті 15 Конвенції не відступала.

Крім того, суд зауважує, що Закон України «Про боротьбу з тероризмом» набув чинності 22.04.20003 року, проте до теперішнього часу на законодавчому рівні не прийнято нормативного акту, який би встановлював порядок здійснення розрахунку та виплати такого відшкодування.

Суд розуміє, що відшкодування шкоди всім потерпілим в результаті численних терористичних актів в районі проведення антитерористичної операції в Луганській і Донецькій областях за рахунок Державного бюджету України може покласти непомірний тягар на державу. Проте, суд наголошує на тому, що позивач опинилася в ситуації повної правової невизначеності щодо перспектив реалізації гарантованого їй законом права на відшкодування шкоди, чим держава поклала на неї надмірний та неспіврозмірний тягар, порушивши таким чином свої зобовязання за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Звертаючись до суду з позовом позивач просила відшкодувати їй шкоду за рахунок держави незалежно від її вини, що і передбачає ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом». Хоча стаття 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» не визначає механізм визначення розміру відшкодування, проте, такий механізм визначений Кодексом цивільного захисту України (Закон від 02.10.2012 року № 5403-VI), який введено в дію з 1 липня 2013 року.

Відповідно до Кодексу цивільного захисту України цивільний захист - це функція держави (саме вона і є відповідачем по справі), спрямована на захист населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій шляхом запобігання таким ситуаціям, ліквідації їх наслідків і надання допомоги постраждалим у мирний час та в особливий період (стаття 4).

ОСОБА_8 пункту 24 ст. 2 Кодексу надзвичайна ситуація - це обстановка на окремій території чи суб'єкті господарювання на ній або водному об'єкті, яка характеризується порушенням нормальних умов життєдіяльності населення, спричинена катастрофою, аварією, пожежею, стихійним лихом, епідемією, епізоотією, епіфітотією, застосуванням засобів ураження або іншою небезпечною подією, що призвела (може призвести) до виникнення загрози життю або здоров'ю населення, великої кількості загиблих і постраждалих, завдання значних матеріальних збитків, а також до неможливості проживання населення на такій території чи об'єкті, провадження на ній господарської діяльності.

До надзвичайних ситуацій залежно від характеру походження подій, що можуть зумовити виникнення надзвичайних ситуацій на території України, належать, зокрема, соціальні та воєнні (пункт 4 ст. 5 Кодексу).

Відповідно до ст. 6 Кодексу цивільний захист забезпечується з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про основи національної безпеки України», суб'єктами, уповноваженими захищати населення, території, навколишнє природне середовище і майно, згідно з вимогами цього Кодексу - у мирний час, а також в особливий період - у межах реалізації заходів держави щодо оборони України.

Одним з таких суб'єктів забезпечення цивільного захисту є центральний орган виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, який відповідно до частини 2 ст. 17 Кодексу цивільного захисту, зокрема, забезпечує виконання заходів з мінімізації та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, пов'язаних з технологічними терористичними проявами та іншими видами терористичної діяльності під час проведення антитерористичних операцій (п. 24).

Саме такі функції центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, як суб'єкта, який безпосередньо здійснює боротьбу з тероризмом, визначені і в частині 4 ст. 5 Закону України «Про боротьбу з тероризмом».

Тобто, Кодексом цивільного захисту України також регулюються правовідносини щодо боротьби з тероризмом, але спеціальним щодо цих правовідносин є Закон України від 20.03.2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом».

Відповідно до пункту 6 частини 1 ст. 21 Кодексу цивільного захисту України громадяни України мають право на соціальний захист та відшкодування відповідно до законодавства шкоди, заподіяної їхньому життю, здоров'ю та майну внаслідок надзвичайних ситуацій або проведення робіт із запобігання та ліквідації наслідків.

Частиною 1 статті 86 Кодексу передбачено, що забезпечення житлом постраждалих, житло яких стало непридатним для проживання внаслідок надзвичайної ситуації, здійснюється місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування та суб'єктами господарювання шляхом: 1) надання житлових приміщень з фонду житла для тимчасового проживання; 2) позачергового надання житла, збудованого за замовленням місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування та суб'єктів господарювання; 3) будівництва житлових будинків для постраждалих; 4) закупівлі квартир або житлових будинків.

Актом № 2 обстеження об'єкта пошкодженого під час проведення антитерористичної операції підтверджується, що будинок за №9 по вул. Поштовій в м. Красний Лиман Донецької області, власником якого є позивач, для подальшої експлуатації не придатний та зруйнований на 100% (а.с.22).

Відповідно до частин 3, 4, 7, 8 ст. 86 Кодексу цивільного захисту України будівництво або закупівля житлових будинків чи квартир для постраждалих, які проживали у приватному житловому фонді, здійснюється за рахунок державних коштів, які виділяються на зазначені цілі, за вирахуванням коштів, отриманих постраждалим за страхування будинку, якщо будинок був застрахований (частина 3).

Постраждалі, які проживали у приватному житловому фонді, мають право на власне будівництво житлового будинку на умовах фінансування, зазначених у частині третій цієї статті, з одержанням для цього земельних ділянок (частина 4).

Якщо будівництво або закупівля квартири (житлового будинку) для постраждалих здійснюється місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування, суб'єктами господарювання, грошова компенсація за зруйновану або пошкоджену квартиру (житловий будинок) не виплачується (частина 7).

Постраждалі, яким виплачено грошову компенсацію за зруйновану або пошкоджену квартиру (житловий будинок), житлом за рахунок держави не забезпечуються (частина 8).

ОСОБА_8 повідомлення Лиманської міської ради від 12.01.2017 року №07-54 ОСОБА_3 не зверталася до Лиманської міської ради з приводу надання матеріальної допомоги по відновленню пошкодженого майна. Будівництво або закупівля квартири (житлового будинку) Лиманською міською радою не здійснювалося (а.с.118).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.112014 р. № 1085 (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. № 1276-р) затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. ОСОБА_11 Донецької області до таких населених пунктів не відноситься.

ОСОБА_8 з протоколом від 18.09.2014 року наради з вирішення питання із забезпечення альтернативного житла постраждалим внаслідок проведення АТО, враховуючи, що на даний час відсутній порядок компенсації майнової шкоди, завданої фізичним особам на території Донецької та Луганської областей під час проведення АТО, як альтернативу Краснолиманська міська рада запропонувала ОСОБА_3 оселитися за адресою: м. Красний Лиман, вул. Ведя, 4, проте ОСОБА_3 відмовилася (а.с.120-121). Також Краснолиманська міська рада листом від 10.09.2014 року запропонувала ОСОБА_3 оселитися в квартирі за адресою: м. Красний Лиман, вул. Комунальна, 6/7 (а.с.141). Проте зазначену квартиру згідно протокольного рішення від 18.09.2014 року було виділено ОСОБА_12 (а.с.122). Крім того згідно повідомлення Лиманської служби єдиного замовника площа зазначеної квартири складає 28,8 кв. м, житлова - 16,9 кв.м (а.с.143). ОСОБА_8 акту від 17.02.2017 року квартира за адресою: м. Красний Лиман, вул. Комунальна, 6/7 ще в вересні 2014 року знаходилася в непридатному для проживання стані (а.с.148).

Не зважаючи на те, що органи державної влади та території міста Лиман Донецької області свої повноваження здійснюють в повному обсязі, проте позивач до теперішнього часу, вже майже 3 роки, житлом не забезпечена.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року № 1002-було затверджено План заходів з організації відновлення пошкоджених (зруйнованих) об'єктів соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем забезпечення життєдіяльності на території Донецької та Луганської областей, згідно якого Мінрегіон, Мінсоцполітики, Мінекономрозвитку, Мін'юст, Мінфін були зобов'язані у жовтні 2014 року підготувати та внести на розгляд Кабінету Міністрів України проект Порядку надання грошової допомоги та відшкодування шкоди особам, які постраждали під час проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях.

Проте до теперішнього часу такий спеціальний нормативно-правовий акт не прийнятий.

Цим же Планом Мінрегіон, Мін'юст, Мінінфраструктури, Мінекономрозвитку, Мінфін були зобов'язані у жовтні 2014 року підготувати та внести на розгляд Кабінету Міністрів України проекти нормативно-правових актів щодо фінансування за рахунок резервного фонду державного бюджету першочергових проектів з відновлення пошкоджених (зруйнованих) об'єктів соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем забезпечення життєдіяльності на території Донецької та Луганської областей.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 року № 250 затверджений Порядок та умови надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на відновлення (будівництво, капітальний ремонт, реконструкцію) інфраструктури у Донецькій та Луганській областях, яким передбачено надання субвенцій обласним бюджетам Донецької та Луганської областей на відновлення їх інфраструктури. ОСОБА_8 цього Порядку субвенція спрямовується на реалізацію таких проектів і заходів у населених пунктах Донецької та Луганської областей, що постраждали внаслідок проведення антитерористичної операції і на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, зокрема що стосується житлового фонду - лише на реконструкцію, капітальний ремонт, проектні та вишукувальні роботи на об'єктах житлового фонду комунальної власності, що зазнали пошкодження внаслідок проведення антитерористичної операції.

Що стосується відновлення об'єктів житлового фонду приватної власності, субвенції на нього не надавалися.

Відповідно до частини 10 ст. 86 Кодексу цивільного захисту України розмір грошової компенсації за зруйновану або пошкоджену квартиру (житловий будинок) визначається за показниками опосередкованої вартості спорудження житла у регіонах України відповідно до місцезнаходження такого майна.

Будь-який інший порядок визначення розміру відшкодування за пошкоджений житловий будинок, внаслідок такої надзвичайної ситуації, як терористичний акт, на теперішній час відсутній.

Враховуючи, що спеціальні нормативно-правові акти щодо відшкодування шкоди особам, які постраждали під час проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях, відсутні, з системного аналізу Кодексу цивільного захисту України та Закону України «Про боротьбу з тероризмом» випливає, що вони регулюють подібні за змістом відносини, відповідно до частини 8 ст. 8 ЦПК України до спірних правовідносин щодо відшкодування позивачу шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження будинку терористичним актом, а саме, щодо механізму визначення розміру відшкодування, слід застосовувати норму ст. 86 Кодексу цивільного захисту України, яка узгоджується із статтею 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом».

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалась на опосередковану вартість спорудження житла за регіонами України, затверджену наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 жовтня 2015 року № 273 «Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України» (розраховані станом на 1 жовтня 2015 року), зокрема, по Донецькій області вартість 1 кв. м загальної площі квартир будинку затверджена 7943 грн.

Відповідно до ч. 2 ст.31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково.

З огляду на це, під час розгляду справи судом позивач 27.04.2017 року подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначила, що на момент розгляду справи є діючим наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України» №14 від 01.02.2017 року, за яким опосередкована вартість спорудження житла за 1 кв.м в Донецькій області складає 10123 грн.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Враховуючи, що загальна площа будинку позивача складає 66,4 кв. м., що діюча опосередкована вартість спорудження житла по Донецькій області бласті за 1 кв. м загальної площі квартири складає 10123 грн., позивач відповідно до частини 10 ст. 86 Кодексу цивільного захисту України має право на грошову компенсацію за пошкоджений будинок в розмірі 672167,20 грн. (66,4 кв.м х 10123 грн.).

Відповідно до статті 8 ОСОБА_4 України ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_4 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (частина 9 ст. 8 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача ОСОБА_3 до Держави Україна, в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, щодо відшкодування матеріальної шкоди, яка була завдана їй у результаті знищення її житла в результаті терористичного акту.

З приводу стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача 4000 грн., повязаних з оплатою правової допомоги адвокату.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу.

ОСОБА_8 з приписами ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката несуть сторони або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Гранічний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року №4191-VІ.

Так статтею 1 вказаного Закону встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до роз'яснень викладених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом встановлено, що договором про надання правової допомоги від 11.10.2016 року, укладеним між адвокатом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не обумовлена сторонами сума гонорару в розмірі 4000 грн. (а.с.8). На підтвердження оплати суду надана лише квитанція №17 про оплату адвокату ОСОБА_1 4000 грн. (а.с.13), проте розрахунок таких витрат суду не надано, а відтак, позивач не надав належне документальне підтвердження понесених витрат на правову допомогу у цьому розмірі.

Таким чином, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу.

Крім того, суд зазначає, що згідно Постанови Верховної Ради України від 04.02.2016 року № № 984-VIII «Про перейменування окремих населених пунктів та районів», місто Красний Лиман перейменовано на місто ОСОБА_11.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, , 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Держави Україна, в особі Кабінету Міністрів України, до Державної казначейської служби України, про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Відшкодувати ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН 237811745, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкає за адресою: 84400 м. Лиман, вул. Підлісна, 17) за рахунок коштів Державного бюджету України шкоду, заподіяну терористичним актом за пошкоджений житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Поштова, 9 в сумі 672 167,20 грн. (шістсот сімдесят дві тисячі сто шістдесят сім гривень двадцять копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 29.05.2017 року.

Суддя