АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

30 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

секретаря: Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2,

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 грудня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, треті особи: Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, Відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_6, про вселення в житлове приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А:

13 травня 2016 року ОСОБА_3, діючи в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з вказаним позовом.

Позовні вимоги мотивувала тим, що з 27 червня 2002 року вона зареєстрована та проживала у АДРЕСА_5. З 25.02.2005 по 16.09.2011 перебувала з відповідачем у шлюбі. Після розірвання шлюбу відносини між ними погіршились і відповідач почав чинити перешкоди їй та дітям проживати у спірній квартирі, у зв'язку з чим вона була змушена звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.04.2015, яке набрало законної сили 21.10.2015, позов задоволено та зобов'язано відповідача не чинити ОСОБА_3 перешкоди в користуванні житловою площею квартири АДРЕСА_1.

Позивачка, посилаючись на те, що після ухвалення рішення відповідач продовжує чинити перешкоди у користуванні квартирою, а державний виконавець, у зв'язку з тим, що рішення суду від 16.04.2015 не містить зобов'язання про вселення не може вселити її у спірну квартиру, просила вселити її та неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_2.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

В обґрунтування скарги зазначав, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та без належної правової оцінки зібраним по справі доказам.

Зазначав, що судом не взято до уваги, що позивачка втратила своє право на користування квартирою № 141 по вул. Радунській, будинок № 42/10 у м. Києві, оскільки вона там не проживає більше одного року без поважних причин, у зв'язку з чим судом безпідставно не застосовано положення ч. 2 ст. 405 ЦК України.

За наведених обставин просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 грудня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в частині вселення ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_3.

Позивачка в судовому засіданні просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 29 травня 2017 року представником відповідача ОСОБА_2 подано до суду заяву про відкладення розгляду справи для надання сторонам додаткового часу вирішення спору мирним шляхом.

Третя особа - ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Треті особи - Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, Відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що приймають участь у розгляді справи

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 25 лютого 2005 року по 16 вересня 2011 року ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з ОСОБА_1

Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивачка разом з дітьми зареєстрована та проживала в ІНФОРМАЦІЯ_4., власником якої є відповідач по справі ОСОБА_1

Також в квартирі зареєстровані та проживають власник - ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_6

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.04.2015, яке ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.10.2015 залишено без змін, зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди в користуванні житловою площею квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 та ОСОБА_8, та передати ключі від дверей квартири. У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та зняття її з реєстраційного обліку відмовлено.

Судовим рішенням від 16.04.2015 встановлено, що ОСОБА_1 чинить ОСОБА_3 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, а саме не надає їй доступу до цієї квартири, не повертає її особисті речі. Заважає повноцінному проживанню у спірній квартирі, у зв'язку з чим вона вимушена орендувати квартиру в іншому місці.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справі, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На виконання рішення суду Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-1751/2015.

Згідно актів державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві від 14.04.2016 та 28.04.2016 при вчиненні виконавчих дій по виконавчому провадженню ВП № 49972887 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1751/2015, виданого Деснянським районним судом м. Києва, встановлено, що за виходом державного виконавця за місцем знаходження квартири АДРЕСА_4 виконати вищезазначене рішення не виявилося можливим. Двері квартири ніхто не відчинив.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судом та вважає його правильним.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ), згідно якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Надавши свою згоду на реєстрацію члена сім'ї у житловому приміщенні, ОСОБА_1 тим самим визнав за ОСОБА_3 право користування спірним житлом.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, розірвано.

Разом з цим частина 4 ст. 156 ЖК України встановлює, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сім`ї права користування займаним житловим приміщенням.

Тож, у разі припинення сімейних відносин з власником, колишні члени його сім'ї не позбавляються права користуватися житловим приміщенням.

Судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом безпідставно не застосовано положення ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

На абсолютний захист вказує ч. 4 ст. 9 ЖК України, коли встановлює, що ніхто не може бути виселеним із приміщення, яке займає, чи бути обмеженим у праві користування ним інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за тимчасово відсутніми колишніми членами сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи рішення, яким зобов'язано відповідача не чинити позивачці та дітям перешкоди у користуванні квартирою № АДРЕСА_1 набрало законної сили 21 жовтня 2015 року. Після ухвалення рішення про усунення перешкод у користуванні квартирою, а саме 13 травня 2016 року, тобто менше ніж через рік, ОСОБА_3 звернулася до суду з позовними вимогами про вселення її та дітей до спірної квартири.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_3 не проживає в квартирі без поважних причин понад один рік є необґрунтованими.

Крім цього відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

ОСОБА_6 не звертався із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідивши обставини справи, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону дійшов до висновку, що оскільки ОСОБА_3 вселилася в спірну квартиру за згодою ОСОБА_1, про що свідчить її реєстрація в спірній квартирі, її вселення і подальше її проживання та дітей було обумовлене наявністю сімейних відносин, у встановленому законом порядку вона не позбавлена права користування квартирою № АДРЕСА_1, томупідлягає вселенню разом з дітьми в цю квартиру.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки такий висновок є правильним, обґрунтованим, відповідає нормам матеріального права та узгоджується із наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 754/6444/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2552/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Таран Н.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.