Номер провадження 22-ц/788/678/17 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 26 грудня 2012 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3

про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, який остаточно уточнивши, ОСОБА_4 просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до їх повноліття. Стягнути з відповідача судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що з 27.07.2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, у свідоцтвах про народження яких відповідач записаний батьком. На час звернення до суду сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак тривалий час проживають окремо. Через відсутність взаємопорозуміння подружні стосунки між ними припинені. Коштів на утримання дітей відповідач у добровільному порядку не надає, однак має задовільний стан здоров'я, на диспансерному обліку не перебуває, інших дітей на утриманні не має.

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 16.12.2012 року позов ОСОБА_4 задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення ними повноліття, починаючи стягнення з 26.10.2016 року. Аліменти сплачувати матері ОСОБА_4 Вирішене питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що на момент звернення ОСОБА_4 до суду з позовом вони з нею перебували у повторному шлюбі, проживали разом та вели спільне господарство. Вказує, що як на підставу позову ОСОБА_4 посилалася на те, що сторони сумісно не проживали, сімейні відносини між ними було припинено та він, як батько, не надає ніякої допомоги на утримання дітей, однак це не відповідає дійсності, оскільки сама ОСОБА_4 зверталася до нього з позовом (справа № 592/2028/15-ц) про встановлення факту сумісного з ним проживання у період з 2003 по 2010 рік. Крім того, у цьому ж позові позивач стверджувала, що у 2007 році вони сумісно придбали в кредит автомобіль, за який до 2014 року разом сплачували внески, чим, на його думку, сама ж стверджує їх сумісне проживання та ведення спільного господарства. Також зазначає, що у 2012 році їх спільна дочка вступила на навчання до ВУЗу на платній основі, кошти на загальну суму 25 411 грн. 00 коп. за навчання сплачував він. У 2013 році їх з позивачем син ОСОБА_6 перевівся на навчання на платній основі у коледжі і до розлучення (2015 рік) він повністю сплачував кошти на його навчання за другий та третій курс (2013 - 2015 навчальні роки), а за останній рік навчання - половину суми, що разом склало 14 201 грн. 00 коп. Крім того, перебуваючи у службових відрядженнях він перераховував кошти на поточні потреби сім'ї на картковий рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк», який був відкритий на ім'я його дочки - ОСОБА_7 За період з 2012 року по 2015 рік загальна сума перерахувань склала 21 600 грн. 00 коп. Також зазначає, що саме він виконував ремонтні роботи їх спільної квартири, а також придбавав великогабаритну та дрібну побутову техніку, комп'ютерну техніку загального та індивідуального користування, що потребувало значних фінансових вкладень, які він ніс практично сам, оскільки дружина ніде не працювала та не мала самостійного доходу. З наведеного вбачається, що він сумлінно виконував свої батьківські обов'язки. Підтвердженням факту спільного проживання також може слугувати та обставина, що позивач звернулася до суду за отриманням виконавчого листа щодо стягнення аліментів лише через півроку після ухвалення рішення у справі, тобто 13.06.2013 року, а подала його до виконання лише 23.02.2015 року. Вважає, що станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення не існувало жодних обставин, які б слугували підставою для стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей, оскільки він жив з сім'єю, утримував її, сплачував всі витрати, у тому числі й кредити, працював, їздив по довготривалих відрядженнях і навіть не підозрював про наявність рішення щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Відповідач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали і просили задовольнити. Відповідач підтвердив, що на час надходження позову до суду 26.10.2012р. він проживав окремо від сім'ї у свого вітчима і гроші на утримання дітей перераховував зі своєю банківської картки, яку не залишав дружині через недовіру, оскільки вважав, що остання не розумно витрачала кошти.

Позивач та її представник просили рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 та стягуючи на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач має брати належну участь в утриманні дітей і визначаючи саме таку суму, врахував матеріальне становище як дітей так і відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частинами 1 та 2 статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Частиною 1 ст.184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Законом України «Про державний бюджет України на 2012 рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2012 року - 1 112 грн., з 01 квітня - 1 134 грн., з 01 липня - 1 144 грн., з 01 жовтня - 1 161 грн., 01 грудня - 1 197 грн.

Як вбачається з цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.11.1994 року по 05.11.2003 року та повторно з 27.07.2010 року по 15.04.2015 року (а.с.39- 43).

Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.2,3).

На час ухвалення рішення діти були неповнолітніми.

Судом ухвалено рішення у відповідності до вимог ст.ст. 180,181 СК України та вірно визначено розмір аліментів, необхідних до стягнення у частці, яка не перевищує 50 % доходу відповідача, який працює та має стабільний дохід.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження його важкого матеріального становища чи стану здоров'я, наявності інших утриманців. Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_3 є молодою здоровою людиною та взмозі надавати допомогу своїм дітям.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.04.2015р. під час розгляду позову відповідача про розірвання шлюбу було встановлено, що сторони фактично припинили сімейні стосунки у листопаді 2014року.

Але з поясненнями сторін та вітчима відповідача ОСОБА_9, який був опитаний в судовому засіданні як свідок, доведено, що дійсно на час звернення позивача до суду у жовтні 2012 року, подружжя не проживали разом, діти залишилися проживати з матір'ю, яка мала мінливий дохід, оскільки не була працевлаштована, а відповідач свої доходи їй не довіряв.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року донька ОСОБА_7 та ІНФОРМАЦІЯ_5. син ОСОБА_6 досягли повноліття.

Рішеннями Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.11.2016р. та 27.11.2016р. з відповідача стягнуто аліменти в розмірі по 1/6 частини усіх його доходів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_7 на період її навчання починаючи з 12.08.2016р. та на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6 на період його навчання у коледжі починаючи з 15.10.2015р. та половину вартості навчання сина за 2015-2016 навчальний рік в сумі 3750грн.

Рішення набрали законної сили.

Представлені відповідачем до апеляційної скарги розрахункові документи свідчать, що дійсно у період 29.12.2012 по 20.02.2015р. відповідачем на банківський рахунок доньки ОСОБА_7 були перераховані грошові кошти на загальну суму 21600грн.; з 28.08.2012 по 02.02.2015 сплачено 25410грн. в рахунок оплати за навчання доньки; з 02.09.2013 по 01.02.2015р. сплачено 14201грн. в рахунок оплати за навчання сина ОСОБА_6.

Колегія суддів бере до уваги ці докази як підтвердження свідчень відповідача щодо сплати ним аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Правильно і з достатньою повнотою встановивши вказані факти та належним чином їх оцінивши, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач, як батько дітей, зобов'язаний утримувати їх до досягнення ними повноліття, сплачуючи аліменти у вірно визначеному розмірі по 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Висновки суду відповідають вимогам ст.ст. 199-201 СК України і узгоджуються з роз'ясненнями, викладеними в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для зміни чи скасування рішення суду.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, після повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору і доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування, тому колегія суддів залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 26 грудня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: