Провадження № 22-ц/780/950/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 14.04.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії суддів Журби С.О., Коцюрби О.П., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

16 грудня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось до суду із позовом, де просить стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 14 травня 2008 року по донарахованих відсотках у розмірі 11 001,73 доларів США, посилаючись на невиконання відповідачами зобовязань за правочинами.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення коштів задоволено.

Стягнуно солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість по донарахованих відсотках у розмірі 11 001,73 доларів США, що еквівалентно 257 770,53 грн.

Стягнуно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» витрати по сплаті судового збору в розмірі по 552,32 грн. з кожного.

На обґрунтування ухваленого рішення суд першої інстанції зазначив, що рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2014 року на даний час не виконано, тому суд приходить до висновку, що кредитні зобовязання сторін не припинилися.

У звязку з цим суд дійшов до висновку, що Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» правомірно здійснило нарахування відсотків за користування кредитними коштами.

Таким чином, станом на 25 листопада 2014 року, розмір заборгованості за кредитним договором по сплаті відсотків становить 11 001,73 доларів США, що складається з заборгованості за відсотками 10 763,62 доларів США та заборгованості з підвищених відсотків 238,11 доларів США.

Вказана обставина підтверджується письмовим розрахунком заборгованості.

Станом на 10 квітня 2015 року 11 001,73 доларів США еквівалентно 257 770,53 ( 11 001,73 х 23,43 ) грн.

Тому суд вважає, що солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» належить стягнути заборгованість по донарахованих відсотках у розмірі 257 770,53 грн. та судовий збір в розмірі по 552,32 грн. з кожного.

Не погоджуючись із ухваленими рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Суд, зясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 14 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №006-2008-1431 ( а.с.8-18, 80-99, 100 т. 1).

За умовами правочину 15 травня 2008 року Відкрите акціонерне товариство «Універсал Банк» надало ОСОБА_2 кредит у розмірі 88 790 доларів США, а боржник зобов'язався щомісячно до 10 травня 2028 року повертати кредит по частинам, шляхом сплати щомісячного ануїтетного платежу, а також сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 13,45% річних.

При цьому, за користування кредитними коштами понад встановлений строк процентна ставка нараховується у розмірі 40,35% річних.

Відповідно до п. 2.7 кредитного договору №006-2008-1431 від 14 травня 2008 року, нарахування процентів здійснюється щоденно за методом нарахування відсотків «30/360» на фактичний залишок заборгованості позичальника до дати повного погашення кредиту ( там же ).

З метою забезпечення належного виконання зобовязань ОСОБА_2 за кредитним договором, 14 травня 2008 року Відкрите акціонерне товариство «Універсал Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», уклало з ОСОБА_3 договір поруки №006-2008-1431-Р ( а.с. 41-43 т. 1 ).

В той же день, Відкрите акціонерне товариство «Універсал Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», уклало з ОСОБА_4 договір поруки №006-2008-1431-Р/1 ( а.с. 44-46 ).

За умовами правочинів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зобовязалися перед Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №006-2008-1431 від 14 травня 2008 року, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

10 жовтня 2010 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» та ОСОБА_2 уклали додаткову угоду до кредитного договору №006-2008-1431 від 14 травня 2008 року, якою на період з 10 жовтня 2010 року по 26 жовтня 2010 року було змінено розмір процентної ставки за кредитним договором та встановлено її на рівні 10,05% річних.

При цьому, за користування коштами понад встановлений строк ( або терміни погашення ) ОСОБА_2 зобовязався сплачувати проценту ставку у розмірі 40,35%.

Крім того, в період з 27 жовтня 2010 року по 09 жовтня 2011 року ОСОБА_2 зобовязався сплачувати за користування кредитом проценти у розмірі 13,70%, а у разі користування коштами понад встановлений строк ( або терміни погашення ) 41,1% ( а.с. 19-20 т. 1 ).

27 жовтня 2010 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» та ОСОБА_2 уклали додаткову угоду до кредитного договору №006-2008-1431 від 14 травня 2008 року, якою на період з 27 жовтня 2010 року по 09 жовтня 2011 року було змінено розмір процентної ставки за кредитним договором та встановлено її на рівні 10,05% річних, а з починаючи з 10 жовтня 2011 року процентна ставка у розмірі базової процентної ставки збільшено на 3,65% річних, що відповідно становить 13,70% річних ( а.с. 21-22 т. 1 ).

Після внесення вищезазначених змін до кредитного договору №006-2008-1431 від 14 травня 2008 року, з метою забезпечення виконання зобовязань, 27 жовтня 2010 року між банком та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 були також укладені договори поруки із врахуванням змін, внесених до кредитного договору ( а.с. 47-51, 52-57 т. 1 ).

Рішенням Бориспільського міськрайнного суду Київської області від 25 червня 2014 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору, яке набрало законної сили 08 липня 2014 року, первісний позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4 задоволений та стягнуто з них солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 759 539,30 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено ( а.с. 73-75 т. 1 ).

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За змістом вказаного рішення встановлено, що ОСОБА_2 свої обовязки щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених кредитним договором виконував неналежним чином.

Тому, станом на 04 грудня 2013 року у нього виникла заборгованість у загальному розмір 759 539,30 грн., яка складається з простроченої заборгованості по поверненню кредиту 11 541,65 грн., сума дострокового стягнення кредиту 662 052,68 грн., відсотки 84 907,48 грн., а також підвищені відсотки 1 037,49 грн. ( там же ).

На підставі зазначеного рішення Бориспільським міськрайонним судом Київської області 26 серпня 2014 року було видано три виконавчих листи ( а.с. 76-78 т. 1 ).

Проте, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2014 року на даний час не виконано, у звязку з чим Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до суду із зазначеним позовом та просить стягнути заборгованість з 05 грудня 2013 року по 25 листопада 2014 року за кредитним договором по сплаті відсотків в розмірі 11 001,73 доларів США, що складається з заборгованості за відсотками 10 763,62 доларів США та заборгованості з підвищених відсотків - 238,11 доларів США, що еквівалентно, відповідно, 165 694,91 грн., 162 108,79 грн., 3 586,12 грн. ( а.с. 1-6, 79 т. 1 ).

За таких обставин, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення по справі, правильно встановив необхідність стягнення заборгованості станом на 25 листопада 2014 року за кредитним договором по сплаті відсотків в розмірі 11 001,73 доларів США, що повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України по справі №6-1206цс15 від 23 вересня 2015 року, де, серед іншого, зазначено наступне.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Проте, враховуючи позовні вимоги та курс гривні до іноземної валюти, зазначений у позові станом на 25 листопада 2014 року, сума заборгованості за правочином становить 165 694,91 ( 11 001,73 х 1 506,08 : 100 ) грн.

Стягуючи суму заборгованості в розмірі 257 770,53 грн. станом на 10 квітня 2015 року суд першої інстанції, на переконання суду апеляційної інстанції, вийшов за межі заявлених позовних вимог, а відтак порушив вимоги ст. 11 ЦПК України.

Крім цього, стягуючи солідарно суму заборгованості із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, суд першої інстанції не врахував також і положень ст. 554 ЦК України, правової позиції Верховного Суду України по справі №6-511цс15 від 11 листопада 2015 року, де серед іншого, зазначено наступне.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову ( субсидіарну ) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що в разі укладення кількох договорів поруки, які забезпечують виконання одного зобовязання, виникає кілька самостійних зобовязань, сторони яких ( поручителі ) перебувають у правовідносинах з одним боржником, проте не повязані правовідносинами між собою. У такому разі кожен поручитель відповідає перед кредитором боржника в обсязі та відповідно до умов договору поруки, стороною якого він є.

Порука кількох осіб може визначатися як спільна в разі укладення договору поруки кількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобовязання. Лише в такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою ( спільна порука ).

Норми закону, якими врегульовано поруку, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобовязання у них не виникає солідарної відповідальності між собою.

За таких обставин кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд предявити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі або частково, але поручитель, що виконав зобовязання, не має права предявити вимогу до іншого поручителя щодо розподілу відповідальності перед кредитором.

У справі, яка переглядається, предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен з поручителів поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники за порушення умов одного й того ж кредитного договору.

З огляду на викладене й на відсутність положень про солідарну відповідальність поручителів у нормах чинного законодавства та в умовах договорів поруки підстав для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України немає.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, викладеного у повній мірі не врахував, як і зазначених положень матеріального та процесуального права, правового висновку Верховного Суду України.

За таких обставин, місцевий суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, визначив відповідно до них правовідносини та зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, а відтак - ухвалив рішення без додержання норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 554 ЦК України, ст.ст. 11, 57-60, 213-214 ЦПК України.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні, встановлені судом апеляційної інстанції, знайшли своє підтвердження при розгляді справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

А тому, у даному випадку, необхідно оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове про часткове задоволення заявлених вимог за їх обґрунтованістю, у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України та зазначених норм матеріального права та процесуального права.

При цьому, з точки зору суду другої інстанції, необхідно стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», згідно положень ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у розмірі по 552,32 ( 1 656,95 : 3 ) грн. з кожного.

Доводи апелянта, зокрема, про безпідставне нарахування процентів за договором, ненадання доказів про припинення їх обчислення, відсутність у рішенні позиції представника боржника, мотивів відхилення його доказів, на переконання апеляційного суду та у силу викладеного, не є правовою підставою для відхилення заявлених позовних вимог.

При цьому, текст виготовленого судового рішення, на переконання апеляційного суду, відповідає положенням ст.ст. 212-215 ЦПК України.

Окрім цього, апелянт, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України, не надав суду будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості за правочином, здійсненим позивачем ( а.с. 79 т. 1 ), який суд апеляційної інстанції відносить до числа належних та допустимих відповідно до ст.ст. 58, 59, 212 ЦПК Украаїни.

Надані ним копії, заяви ( а.с. 6-95 т. 2 ), з точки зору суду другої інстанції, не підтверджують факт неправильності розрахунку позивача наявної за правочином заборгованості, а лише свідчать про проведення банківських операцій на протязі певного часу.

При цьому, судом вони відносяться до документів невідомого походження, а відтак не є належним та допустимим доказом у справі згідно положень ст.ст. 58, 59 ЦПК України.

Копіями невідомого походження, як зазначено в правових позиціях Верховного суду України, викладених у справах №6-57743св10, №6-29420св10, що є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, є будь-які копії документів, справжність яких неможливо перевірити шляхом співставлення із оригіналом.

Не є підставою для зміни чи скасування зазначеного судового рішення посилання ОСОБА_3 на ту обставину, що вона не підписувала договір поруки від 27 жовтня 2010 року, оскільки вона апеляційної скарги на нього ( рішення ) не подавала і, окрім цього, зазначене нею спростовується рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2014 року ( а.с. 73-75 т. 1 ), яке має преюдиційне значення відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Зазначені нею доводи можуть бути предметом дослідження судом апеляційної інстанції в разі належного звернення до суду із відповідними вимогами, а не з поясненнями, як у даному разі ( а.с. 208-214 т. 1 ).

Прізвище ОСОБА_3 судом апеляційної інстанції залишається незмінним, оскільки належних доказів присвоєння іншого матеріали справи не містять і таких не надала суду вона сама та її представник.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів скасувати і ухвалити по справі нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, у солідарному порядку, на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за відсотками по кредитному договору у розмірі 11 001,73 доларів США, що станом на 25 листопада 2014 року становить 165 694,91 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4, у солідарному порядку, на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за відсотками по кредитному договору у розмірі 11 001,73 доларів США, що станом на 25 листопада 2014 року становить 165 694,91 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір у розмірі по 552,32 грн. з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

ОСОБА_7