10 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ЄвграфовоїЄ.П., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Обʼєднання співвласників багатоквартирного будинку «Тельбін-Комфорт» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У жовтні 2014 року Обʼєднання співвласників багатоквартирного будинку «Тельбін-Комфорт» (далі - ОСББ «Тельбін-Комфорт») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що з 01 квітня 2013 року ОСББ «Тельбін-Комфорт» здійснює обслуговування житлового будинку
ОСОБА_4 є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1, яка була передана останньому за актом приймання-передачі від 30 квітня 2013 року.
ОСОБА_4 ухиляється від укладання договору з позивачем та не сплачує витрати на утримання будинку та прибудинкової території, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 31 жовтня 2015 року становить 15 423 грн 53 коп.
Ураховуючи наведене, з урахуванням заяви збільшення позовних вимог, ОСББ «Тельбін-Комфорт»просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території на загальну суму 15 423 грн 53 коп., інфляційній втрати, 3 % річних та судовий збір.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 липня

2016 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСББ «Тельбін-Комфорт» заборгованість по утриманню будинку та прибудинкової території в розмірі 15 423 грн 53 коп., втрат від інфляційних процесів в розмірі 5 576 грн 65 коп., 3 % річних в розмірі 568 грн 39 коп., всього стягнуто 21 568 грн 57 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 липня

2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що між позивачем та відповідачем склалися фактичні правовідносини з приводу надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, що породжують цивільні права та обов'язки.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що будинок АДРЕСА_1 є новоствореним нерухомим майном, побудованим ТОВ «Київське будівельне підприємство № 3» за генеральним договором, укладеним з Управителем Фонду фінансування будівництва - ПАТ «Банк Український Капітал».

ОСОБА_4 був інвестором будівництва трикімнатної квартири № 52 у вищевказаному будинку на підставі договору про участь у Фонді фінансування будівництва від 20 вересня 2007 року № 18-1-52.

Згідно акта приймання-передачі від 30 квітня 2013 року б/н вказана квартира була передана ТОВ «Київське будівельне підприємство № 3» ОСОБА_4

13 квітня 2014 року ОСОБА_4 зареєстрував право власності на вказану квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

20 березня 2013 року здійснено державну реєстрацію юридичної особи ОСББ «Тельбін-Комфорт», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців серія НОМЕР_1 від 17 січня 2014 року.

29 березня 2013 між ТОВ «Київське будівельне підприємство № 3», як балансоутримувачем, та ОСББ «Тельбін-Комфорт» укладено договір б/н про делегування господарсько-управлінських повноважень, відповідно до умов якого ТОВ «Київське будівельне підприємство № 3» з 01 квітня

2013 року передало права здійснення господарсько-управлінських повноважень щодо утримання будинку до ОСББ «Тельбін-Комфорт» для здійснення функцій з утримання та експлуатації будинку, а ОСББ «Тельбін-Комфорт» приступило до виконання вищевказаних функцій.

Правовідносини між ОСББ «Тельбін-Комфорт» та власниками квартир та нежитлових приміщень у вказаному будинку в період з початку обслуговування та до 10 вересня 2013 року регулювалися тимчасовим договором на обслуговування і утримання будинку і прибудинкової території, затвердженим рішенням позачергових зборів членів ОСББ «Тельбін-Комфорт», оформленим протоколом № 3 від 19 квітня 2013 року.

10 вересня 2013 року рішенням позачергових зборів членів ОСББ «Тельбін-Комфорт», оформленим протоколом № 7 від 10 вересня 2013 року, затверджено постійний договір «Про надання житлово-комунальних послуг».

З урахуванням кошторисів ОСББ «Тельбін-Комфорт», розмір внеску за утримання будинку та прибудинкової території на початку обслуговування становив 2,981 грн. за 1 кв. м. та за період нарахування заборгованості відповідача змінювався двічі.

ОСББ «Тельбін-Комфорт» проводить нарахування плати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за допомогою КП Головний інформаційний обчислювальний центр, яке надає ОСББ «Тельбін-Комфорт» послуги інформаційно-технологічного супроводження програмного комплексу в частині нарахувань за комунальні послуги та інших платежів на забезпечення статутної діяльності ОСББ на підставі договорів від 24 квітня 2013 року № 3413 та № 3414 від 31 жовтня 2013 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом абз. 1 ст. 162 ЖК Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»управитель зобов'язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об'єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

За змістом положень ст. ст. 12, 13 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» управління неподільним та загальним майном житлового комплексу здійснює управитель шляхом: належної експлуатації житлового комплексу та забезпечення відповідних умов користування власним, неподільним та загальним майном власників; накопичення необхідних коштів на проведення поточних та капітальних ремонтів відповідно до законодавства; отримання відшкодування від винної особи за збитки, заподіяні майну, яке перебуває у нього на балансі, або своєчасного звернення до суду щодо відшкодування збитків у примусовому порядку.

Крім того, пунктом 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених постановою Кабінету міністрів України № 45 від 24 січня 2006року передбачено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил.

Укладення договору між власником окремого приміщення у житловому комплексі та управителем є обов'язковим і не залежить від членства в об'єднанні, за винятком випадку, коли власник і управитель є однією особою. У разі відмови власника приміщення укладати договір або сплачувати обов'язкові платежі на утримання та ремонт неподільного майна та відповідної частки загального майна об'єднання має право звернення до суду для стягнення нарахованих платежів у судовому порядку.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що за відсутністю укладеного договору, але фактичним виконанням сторонами істотних умов цього договору (надання послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території та прийняття цих послуг) договір між сторонами є укладеним, позивач виконував свій обов'язок щодо утримання будинку та прибудинкової території, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Разом з тим, доводи касаційної інстанції про порушення судом першої інстанції правил підсудності спростовуються матеріалами справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2014 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду (т. 1, а. с. 121).

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції,

ОСОБА_4 оскаржив її в апеляційному порядку (т. 1, а. с. 128-130).

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2014 року залишено без змін (т. 1. а. с. 152-152).

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 липня

2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року в справі за позовом Обʼєднання співвласників багатоквартирного будинку «Тельбін-Комфорт» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Г.І. Мостова