У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення частки майна у спільній сумісній власності, закасаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік ОСОБА_6, з яким вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 1998 року. Спадкоємцями ОСОБА_6 є вона, син померлого ОСОБА_4 та мати померлого ОСОБА_5, яка відмовилася від спадщини на її користь. У встановлений законом строк вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, до якої входить, зокрема, житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 Апостолівського району Дніпропетровської області. Зазначала, що вказаний будинок було придбано за час перебування у шлюбі із ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 11 грудня 2002 року, а тому є їх спільною сумісною власністю. Вказувала, що нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як частка її померлого чоловіка у спільному майні не визначена.

З урахуванням наведеного позивачка просила визначити, що частка померлого ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності на вищевказаний будинок становить Ѕ частину.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Визначено, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 у спільній сумісній власності із ОСОБА_3 - житловому будинку з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 Апостолівського району Дніпропетровської області становить Ѕ частину.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, виходив із того, що житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 Апостолівського району Дніпропетровської області, було придбано за час перебування позивачки у шлюбі із ОСОБА_6, який помер, відтак вказаний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки є рівними.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Крім того, зазначив, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у зупиненні провадження у справі.

Проте погодитись із таким висновком судів не можна, оскільки суди дійшли його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 1998 року.

11 грудня 2002 року ОСОБА_3 придбала житловий будинок АДРЕСА_1 Апостолівського району Дніпропетровської області, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер.

Спадкоємцями майна померлого за законом є позивач ОСОБА_3, яка 8 серпня 2014 року звернулася із заявою про прийняття спадщини до Апостолівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, та ОСОБА_4, який 13 червня 2014 року звернувся із заявою про прийняття спадщини до вказаної нотаріальної контори. ОСОБА_5 8 серпня 2014 року подала заяву про відмову від спадщини за законом на користь ОСОБА_3

20 березня 2015 року 2015 року нотаріусом Апостолівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області повідомлено ОСОБА_3 про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок у зв'язку з тим, що він придбаний за час перебування у шлюбі та у зв'язку з відсутністю заяв спадкоємців про визначення частки померлого у спільній сумісній власності.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

У судовому рішенні апеляційний суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи апеляційної скарги, оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як мотивування судового рішення судом, який має право за певних обставин на дослідження нових доказів та переоцінку доказів.

Разом із тим на порушення зазначених положень закону апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу, обмежився лише узагальнюючою фразою про те, що висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам закону.

При цьому не навів мотиви щодо відсутності підстав для зупинення провадження у справі і не навів мотивів щодо обгрунтованості рішення суду першої інстанції про визначення розміру частки померлого.

Разом з тим, не може залишатися в силі і рішення суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЦК Україниздатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом з тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ч. 4 ст. 25 ЦК України).

Відповідно до ст. 316 ЦК Україниправом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України суди не звернули увагу на те, що на момент ухвалення рішення ОСОБА_6 вже помер, тому відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України його цивільна правоздатність припинилася, не встановили, чи можливе визнання права власності на Ѕ частину спірного житлового будинку за померлою особою.

Крім того, згідно зі ст. ст. 27-31 ЦПК України така особа (померла) не може бути стороною в цивільному процесі, так як у неї відсутня цивільна процесуальна правосуб'єктність. Вказані обставини повинні бути встановлені та зазначені в мотивувальній частині судового рішення.

Відтак, суди не врахували положень закону про те, що дієздатність та правоздатність фізичної особи припиняється з її смертю, та не зробив правовий висновок чи є обраний позивачем спосіб належним способом судового захисту.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачка посилалась на те, що вона не може оформити свої спадкові права на спадщину, яка відкрилась після смерті її чоловіка ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, зокрема на зазначений житловий будинок, який вони зі спадкодавцем придбали за час шлюбу.

При цьому посилалась на те, що крім неї із заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори звернувся син померлого ОСОБА_4 й ОСОБА_5 - мати померлого, яка відмовилась від спадщини на її користь.

В обгрунтування позову позивачка зазначала, що між сторонами виник спір щодо права на майно, яке на час пред'явлення позову уже було спадковим.

Згідно з ч. 4 ст. 10, п. 1 ч. 6 ст. 130 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти здійсненню їхніх прав.

У порушення вказаних вимог закону суд не уточнив позовних вимог, не роз'яснив права й обов'язки сторін, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик