АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В АЛ А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2017року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі: Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22.03.2016 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання пунктів кредитного договору недійсними та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою,-

В С Т А Н О В И Л А

У липні 2014 року представник ПАТ «Родовід банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив суд стягнути солідарно із відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 17618,75 доларів США (по тілу кредиту та відсотках) та 15616791,62 грн. (пеня та три відсотки річних), а також судові витрати у справі.

Справа № 791/20214/14-ц
№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/7693/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Гуменюк А.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
В грудні 2014 року ОСОБА_2 пред'явила зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1, про визнання договору поруки припиненим. Вказувала, що договір поруки має бути припиненим з підстав визначених ч.1, ч.4 ст. 559 ЦК України, оскільки банк тричі, без її згоди, як поручителя, змінював розмір процентів за користування кредитом, внаслідок чого значно збільшився обсяг її відповідальності. Також зазначила, що заявлена банком вимога про дострокове розірвання кредитного договору та дострокове повернення коштів, яку позичальник одержав 09.12.2009, свідчить про те, що строк виконання основного зобов'язання настав у грудні 2009 року і договір поруки є також припиненим, оскільки банк не пред'явив до поручителя вимогу протягом шести місяців. Просила суд ухвалити судове рішення, яким визнати договір поруки від 12.06.2008, укладений між нею та банком припиненим.

Крім того, ОСОБА_1 у грудні 2014 року також пред'явив зустрічний позов до ПАТ «Родовід Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2, про захист прав споживача та визнання частини кредитного договору недійсним.

Зазначив, що станом на час укладення кредитного договору розмір пені у сорок три рази перевищував розмір процентів за кредитом. Розмір процентної ставки за кредитом був змінений відповідно до укладених між ним та банком додаткових угод від 17.10.2008 на 16,0%, а за додатковою угодою від 25.02.2009 змінився на 14,5%. Вважає, що укладення Кредитного договору та додаткових угод до нього відбулось з порушенням положень Закону України «Про захист прав споживача», оскільки нарахована банком пеня відповідно до п. 3.6 договору перевищує суму боргу за кредитом більше ніж у двадцять шість разів. Пункт 3.6 кредитного договору порушує його права як споживача, оскільки ним порушується принцип рівності сторін договору. На підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України просив суд ухвалити судове рішення, яким визнати недійсним п.3.6 Кредитного договору № 77.1/АА-01013.08.2 від 12.06.2008, укладеного між ним та банком з моменту укладення кредитного договору.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22.03.2016 в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано недійсним пункт 3.6. Кредитного договору № 77.1/АА- 01013.08.2 від 12.06.2008, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» та ОСОБА_1, з моменту укладення договору.

Зустрічний позов ОСОБА_2 - задоволено.

Визнано припиненим зобов'язання поруки між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» за Договором поруки від 12.06.2008, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» та ОСОБА_2.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у розмірі 243 грн. 60 коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у розмірі 243 грн. 60 коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 615 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, представником ПАТ «Родовід Банк» подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Так представник ПАТ «Родовід Банк» вказує на те, що судом не взято до уваги, що позичальник при підписанні кредитного договору, зобов'язався повністю повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. У разі несвоєчасного повернення кредитних коштів та процентів - сплатити Банку пеню за кожний день прострочення у розмірі 1,6 процента від суми простроченої заборгованості (п. 3.6 Кредитного договору).

Суд першої інстанції в своєму рішенні задовольняючи зустрічні позовні вимоги, щодо визнання недійсним пункт 3.6. кредитного договору з моменту укладення договору не звернув достатньої уваги на те, що Банк та ОСОБА_1 підписали кредитний договір з власної волі та за власним бажанням, визначивши та погодивши всі умови кредитного договору, своїм підписом сторони засвідчили згоду на його належне виконання включаючи і штрафні санкції за невиконання чи неналежне виконання умов договору. Не виконуючи умови кредитного договору ОСОБА_1 усвідомлював настання відповідний штрафних санкцій, які будуть задіяні у зв'язку з невиконанням взятих на себе зобов'язань, але навмисно порушував умови кредитного договору. Враховуючи вищевикладене, представник ПАТ «Родовід Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник ПАТ «Родовід Банк» Свинар М.Ю. підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просила про задоволення заявлених ними вимог.

Представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_7 заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відмовляючи у задоволенні первісних позовних вимог та задовольняючи вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що судовим рішенням була встановлена обставина направлення Банком 24.11.2009 позичальнику листа з вимогою про дострокове розірвання договірних відносин, дострокового повернення суми кредитних коштів, сплати процентів та пені, а також попередження про стягнення заборгованості в порядку, передбаченому договором застави у випадку невиконання вимоги. Позичальник отримав лист-претензію 09.12.2009, яку мав виконати протягом 30 днів. Вказане свідчить про те, що строк виконання основного зобов'язання настав у 2010 році, проте, позивач за первісним позовом у встановлені законом строки не пред'явив до відповідачів позов. У зв'язку з цим, зобов'язання відповідачів припинились. Також в якості підстав припинення поруки судом вказано і на збільшення обсягу відповідальності поручителя без наявності його згоди.

Задовольняючи вимоги зустрічного позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що пункт 3.6. Кредитного договору порушує права позичальника, як споживача, оскільки умови цього пункту в договорі порушують принцип рівності сторін договору ( п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів») є несправедливими, у зв'язку з чим вказана частина правочину підлягає визнанню її недійсною.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, (ч. 1 ст. 612 ЦК України)

В статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з вимогам ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позичку частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позички, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Судом встановлено, що 12.06.2008 між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №77.1/АА-01013.08.2, за яким Банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 26614,41 доларів США, терміном по 12.06.2015, включно, зі сплатою процентів в розмірі 13,50% річних (а.с.8-11).

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 12.06.2008, між Банком та ОСОБА_2 був укладений Договір поруки б/н (а.с. 22-23). На час укладення Договору поруки, процентна ставка за кредитним договором становила 13,5% річних. При цьому у п. 5.5 Договору поруки сторони визначили, що зміни цього договору відбуваються у порядку укладення додаткових угод.

17.10.2008 між позивачем та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору, відповідно до умов якої сторони погодили збільшити процентну ставку за Кредитним договором в розмірі 16% річних та викладено у новій редакції розділ «7. Особливі умови» Кредитного договору (а.с.18-19).

25.02.2009 між позивачем та ОСОБА_1 було укладено ще одну Додаткову угоду до Кредитного договору, відповідно до умов якої сторони погодили змінити процентну ставку за кредитним договором в розмірі 14,5% річних та викладено у новій редакції розділ «7. Особливі умови» Кредитного договору (а.с.20-21).

Таким чином, внаслідок укладення додаткових угод до кредитного договору розмір відсоткової ставки був змінений з 13,5 % до 16% і з 16% до 14,5 %. У підсумку розмір процентної ставки за кредитним договором становить 14,5 % замість 13,5 %, які були на момент укладення кредитного договору, так і договору поруки.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані про укладення додаткових договорів поруки або наявність висловленої іншим чином згоди поручителя на збільшення його відповідальності.

Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору, позичальник зобов'язувався погашати заборгованість за кредитом та нарахованими процентами щомісяця до 10-го числа кожного календарного місяця, шляхом внесення готівки чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок Банку № НОМЕР_1 в розмірі 316,84 доларів США.

Згідно п. 3.6 Кредитного договору, за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачується банку за кожний день прострочення пеня в розмірі 1.6 проценти від суми простроченої заборгованості.

Таким чином, розмір пені в межах річного строку позовної давності досягає 584 відсотка річних від суми простроченої заборгованості.

Згідно уточненого розрахунку заборгованості наданого представником позивача станом на 02.03.2015 , загальна сума заборгованості по тілу кредиту та відсотках складає 17618 (сімнадцять тисяч шістсот вісімнадцять) доларів 75 центів США, що становить еквівалент в національній валюті 437239 (чотириста сімдесят три тисячі двісті тридцять дев'ять) грн. 63 коп., а заборгованість по пені становить 15537017 (п'ятнадцять мільйонів п'ятсот тридцять сім тисяч сімнадцять) грн. 07 коп., заборгованість трьох відсотків річних від суми простроченої заборгованості становить 79774 (сімдесят дев'ять) грн. 55 коп. (а.с.172)

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Частиною 1 ст. 18 згаданого Закону, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача (с.2 ст. 18 Закону).

Відповідно до п. 5 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимог щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Так, відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З урахуванням наведеного, слід погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що пункт 3.6. Кредитного договору порушує права позичальника, як споживача, оскільки умови цього пункту в договорі порушують принцип рівності сторін договору визначений п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто є несправедливими, у зв'язку з чим вказана частина правочину підлягає визнанню її недійсною.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Менського районного суду Чернігівської області у справі № 2-820/2010, яке набрало законної сили 12.11.2010 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Родовід банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, було встановлено, що позичальник ОСОБА_1 не сплачував грошові кошти в погашення заборгованості за Кредитним договором № 77.1/АА-01013.08.2 від 12.06.2008 та додатковою угодою від 17.10.2008, з травня 2009 року. Банк направив позичальнику лист-претензію №10.4-11-6.23416 від 24.11.2009, з повідомленням про існування простроченої заборгованості за кредитним договором від 12.06.2008 в сумі 4849,29 доларів США та вимогою про дострокове розірвання договірних відносин, дострокового повернення суми кредитних коштів, сплати процентів та пені, а також попередження про стягнення заборгованості в порядку, передбаченому договором застави у випадку невиконання вимоги. Позичальник отримав лист-претензію 09.12.2009, яку мав виконати протягом 30 днів (т.1 а.с.77-79).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, обставини встановлені рішенням суду, дають підстави для висновку, що банком був змінений строк виконання основного зобов'язання. Таким чином, вбачається обґрунтованим висновок суду першої інстанції про припинення дії кредитного договору і, відповідно, припинення договору поруки.

Разом з тим, припинення дії договору не припиняє зобов'язання щодо повернення заборгованості.

В ході розгляду справи відповідачами була зроблена заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності (т.1. а.с.99-101; 125-127). Вказана заява мотивована тим, що останній платіж був вчинений позичальником в травні 2009 року, що Банком був змінений строк виконання основного зобов'язання на 09.01.2010, а позов пред'явлений до суду лише 07.07.2014. Ці обставини встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили та підтверджуються матеріалами справи.

Верховний Суд України у Постанові від 27.01.2016 у справі за № 6-990цс15висловив наступну правову позицію.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України і у Постанові від 07.12.2016 у справі № №6-719цс16.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову, оскільки позов до позичальника ОСОБА_1 пред'явлений з порушенням строків позовної даності, що є підставою для відмови у їх задоволенні. Хоча суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення не вказав на ці підстави, проте вказане не призвело до неправильного вирішення справи по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення в цій частині. Позовні вимоги про стягнення пені за прострочення виконання зобов'язання задоволенню не підлягають, оскільки вказана заборгованість була нарахована в порядку п.3.6. Договору, який визнаний судом недійсним в рамках розгляду вимог зустрічного позову ОСОБА_1

Вимоги до поручителя пред'явлені позивачем безпідставно внаслідок припинення дії поруки, підстави припинення мали місце 17.10.2008 внаслідок збільшення відповідальності поручителя без його згоди. А отже обставини, що відбувались в подальшому вже не впливали на характер правовідносин, що виникли між сторонами у справі. Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про припинення поруки відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України та задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_2

Враховуючи вищевикладене, колегія судді приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, висновків суду першої інстанції не спростовують. Апеляційна скарга переважно мотивована неповним з'ясуванням судом обставин справи в зв'язку з відсутністю доказів, що виходячи з наведених положень є обов'язком сторін у справі, зокрема позивача, а повноваження суду стосуються оцінки наданих сторонами доказів. Рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22.03.2016 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: