РІШЕННЯ

Іменем України

25.05.2017 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді: Марків Ю.С.

при секретарі: Цунівській А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 з участю зацікавленої особи Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в :

заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, зокрема встановити, що заявник ОСОБА_1 постійно проживав на території України станом на 24.08.1991 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що встановлення згаданого факту йому необхідно для отримання громадянства України. Так, згідно довідки №870 від 25.11.2013 року, виданої Пустомитівсько-Городоцьким ОPBК Львівської області, ОСОБА_1, прибув на облік в Городоцький РВК Львівської області 24.11.1987 року та був знятий з військового обліку по віку 10.01.2000 року. Крім того, відповідно до довідки №02.14/3142 від 27.11.2013 року, виданої виконавчим комітетом Городоцької міської ради Львівської області з 27.11.1987 року по 22.08.1991 рік, позивач був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. З 30.04.1991 року заявник проживає разом з ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1, що стверджується актом ЛКП «Львівський ліхтар» №2048 від 04.11.2013 року. Просить заяву задовольнити.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву в якій заяву про встановлення факту підтримав в повному обсязі, просить таку задовольнити, а справу розглядати у його відсутності.

Представник зацікавленої особи в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

За неявки сторін та на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши та перевіривши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис №громадянин України№, та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16 квітня 1991 року № 959-XII, постійне місце проживання - місце проживання на території якої-небудь держави не менше одного року фізичної особи, яка не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом необмеженого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов'язків або зобов'язань за договором (контрактом). В Ухвалі про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним поданням Вищої ради юстиції щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 127 Конституції України від 14 березня 2002 року № 4-у/2002 Конституційний Суд України, зокрема, зазначив: "До громадян, які мають постійне місце проживання в Україні, належать громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні в цілому не менше ніж 183 дні у календарному році. Законом України «Про громадянство України» визначено, що безперервне проживання на території України - це проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів.

Як вбачається із довідки №870 від 25.11.2013 року, виданої Пустомитівсько-Городоцьким ОPBК Львівської області, заявник ОСОБА_1, прибув на облік в Городоцький РВК Львівської області 24.11.1987 року та був знятий з військового обліку по віку 10.01.2000 року.

Крім того, відповідно до довідки №02.14/3142 від 27.11.2013 року, виданої виконавчим комітетом Городоцької міської ради Львівської області з 27.11.1987 року по 22.08.1991 рік, позивач був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

Разом з тим, 24.10.1987 року був укладений шлюб між заявником ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який в подальшому рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 15.01.1991 року розірваний. Під час шлюбу 29.05.1988 року народився син ОСОБА_4.

Судом також встановлено, що заявник з 30.04.1991 року проживає разом з ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1, що стверджується актом ЛКП «Львівський ліхтар» №2048 від 04.11.2013 року та угодою передачі житлової площі в піднайм від 22.11.2013 року.

Таким чином, у суду не виникає сумніву у тому, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 станом на 24.08.1991 року постійно проживав на території України. Тому, заява ОСОБА_1 про встановлення факту проживання на території України підлягає задоволенню.

Згідно ч.7 ст.235 ЦПК України судові витрати понесені заявником відшкодуванню не підлягають.

З наведених міркувань та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 212, 214-215, 256, 259 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

заяву задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, постійно проживав на території України станом на 24.08.1991 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя Марків Ю.С.