У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», відділ державної виконавчої служби Славутського міськрайонного управління юстиції, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6, на ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 30 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року представник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 звернулася до суду із даною заявою, зазначивши в її обгрунтування, що рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 червня 2014 року стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № СМ-SМЕ001/188/2007 від 02 липня 2007 року у розмірі 2 280 387 гривень 34 копійки та № СМ-SМЕ00/160/2008 від 13 серпня 2008 року у розмірі 359 641 гривню, а всього 2 640 028 гривень 34 копійки.

На підставі вказаного рішення видано виконавчі листи, за якими постановами державного виконавця відділу державної виконавчої служби Славутського міськрайонного управління юстиції (далі ВДВС Славутського МУЮ) від 10 березня 2015 року відкрито виконавчі провадження № 46779554, № 46779167, 46781975 та № 46781882.

Оскільки рішення, на підставі яких вони видані, ґрунтуються на доказах, що на даний час оскаржуються шляхом звернення ОСОБА_5 до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк», третя особа - ОСОБА_4 про захист прав споживачів та визнання договорів недійсними з тих підстав, що вона не підписувала частину додаткових угод до кредитних договорів, у зв'язку з чим представник заявників просив визнати виконавчі листи такими, що не підлягають виконанню.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 30 березня 2016 року, відмовлено у задоволенні заяви.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанції і постановити нову про задоволення заяви, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що оскарження в судовому порядку доказів, на підставі яких ґрунтувалося рішення про стягнення заборгованості, не свідчить про відсутність обов'язку боржників виконати покладені на них зобов'язання та не є підставою для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, у зв'язку з чим дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 30 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун О.В. Попович