Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Стахова Н.В.
Справа № 425/3170/16-ц
Провадження № 22ц/782/182/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» травня 2017 року м.Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Стахової Н.В.

суддів: Авалян Н.М., Карташова О.Ю.

за участю секретаря Попової Т.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м.Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила право житловим приміщенням і зняття з реєстраційного обліку

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у праві спільної власності на квартиру та усунення перешкод у здійсненні права користування квартирою,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою № 39 в будинку № 36, що розташований по вулиці Володимирській у місті Рубіжне, та зняття її з реєстраційного обліку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником вказаної квартири, де постійно мешкає. Разом з ним у квартирі зареєстрована його дружина ОСОБА_3, яка з 2010 року без поважних причин не проживає за вказаною адресою, тому позивач вважає, що відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України ОСОБА_3 втратила право користування житлом, як член сім»ї власника житла, який відсутній без поважних причин понад один рік. Позивач просив задовольнити позовні вимоги.

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_2, після уточнення якого, просила визнати за нею право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1 та зобовязати відповідача не чинити їй перешкоди у користуванні вказаною квартирою. В обґрунтування позову зазначала, що за договором купівлі продажу право власності на квартиру № 39 в будинку № 36, що розташований по вулиці Володимирській у місті Рубіжне зареєстровано за ОСОБА_2 її чоловіком. Вказана квартира була придбана ними у період шлюбу за спільні кошти, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. У звязку із погіршенням стосунків з чоловіком, вона не проживає у вказаній квартирі. Відповідач чинить їй перешкоди у праві користування даною квартирою, оскільки змінив замки на вхідних дверях квартири та відмовляється надати ключі, тому на підставі наведених обставин просила задовольнити зустрічний позов, а у задоволенні первісного позову відмовити.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 20 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на ? частку у праві спільної власності на квартиру № 39 у будинку № 36, що розташований по вулиці Володимирській у місті Рубіжне Луганської області. Зобовязано ОСОБА_2 не чинити перешкоди у здійсненні ОСОБА_3 права користування квартирою № 39 у будинку № 36, що розташований по вулиці Володимирській у місті Рубіжне Луганської області. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави України судовий збір у розмірі 1102 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 20 лютого 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити.

При цьому, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що з 1996 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 У період шлюбу ним за власні кошти та кошти, які були отримані від свого батька ОСОБА_4 була придбана квартира № 39 в будинку № 36 по вулиці (Леніна) Володимирській у місті Рубіжне, яка належить йому на праві приватної власності у повному обсязі. Відповідач ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі понад один рік без поважних причин, а тому втратила право користування нею, як член сім»ї власника житла на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представників сторін, дослідивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, і задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що квартира АДРЕСА_1 набута сторонами у власність у період шлюбу та є обєктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки позивачем ОСОБА_2 не надано належних доказів тому, що остання була набута ним за власні кошти у період шлюбу. Підстав для визнання відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірною квартирою та зняття її з реєстраційного обліку не має, оскільки квартира є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Окрім того, позивачем ОСОБА_2 було змінено замки на вхідних дверях, ключі від вказаних замків позивач ОСОБА_2 відмовляється надати відповідачу ОСОБА_2, що свідчить про вчинення перешкод останній у праві користування вказаною квартирою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та підстав для скасування рішення не вбачає, виходячи з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, коли суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

На підставі ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 1996 року.

Відповідно до договору купівлі продажу квартири від 07 квітня 1998 року ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_2 купив квартиру, яка знаходиться у АДРЕСА_2. Продаж вчинено сторонами у сумі 5100 гривен, які продавець одержав до підписання цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу по шлюб та сім*ю України (що діяв на час виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю; кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Доводи апеляційної скарги про те, що квартира була набута позивачем за власні кошти та кошти, які від він отримав від свого батька, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в підтвердження зазначених обставин позивачем не надано належних доказів.

Посилання апелянта ОСОБА_2 на те, що спірна квартира належить йому на праві приватної власності в повному обсязі не заслуговують на увагу, оскільки дана квартира ним була набута за час шлюбу, а не до одруження, і не була одержана ним під час шлюбу в дар чи в порядку успадкування, а тому належить йому та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності.

Не приймаються до уваги і доводи апелянта стосовно того, що ОСОБА_6 не надано належних доказів щодо права власності на спірну квартиру, оскільки вказане майно було набуто сторонами за час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю, що не спростовано відповідачем.

За таких обставин, підстави для скасування рішення суду відсутні, оскільки, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з того, що спірна квартира є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки набута у період шлюбу, ОСОБА_6 зареєстрована у вказаній квартирі в якості дружини, та має право користування даною квартирою, і наявність обставин для визнання її такою, що втратила право користування спірною квартирою на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України ОСОБА_2 не доведена.

Вказані висновки суду ґрунтуються на законі, відповідають обставинам справи, які в цій частині судом встановлені і досліджені повно та всебічно і доводами апеляційної скарги вказані висновки не спростовані.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: