У х в а л а

іменем україни

24 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Леванчука А.О.,Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є об'єктом спільної власності подружжя та про визнання права особистої приватної власності на майно, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, в зв'язку з чим остання, у жовтні 2015 року, звернулася до суду із даним позовом до ОСОБА_5

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 18 липня 2008 року, від якого народилось двоє дітей - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2.

Під час шлюбу вони за спільні кошти придбали: автомобіль Hyundai Sonata, 2010 року випуску, вартістю 322 000 грн, автомобіль Infiniti QX60, вартістю 1 480 500 грн, земельну ділянку площею 0,06 га, на якій побудовано житловий будинок, вартістю 11 550 000 грн, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Просила суд поділити майно, набуте нею і відповідачем за час шлюбу, визнавши за нею право власності на: автомобіль Hyundai Sonata, який перебуває в її фактичному користуванні; на 1/2 частину земельної ділянки; на 1/2 частину незавершеного будівництвом будинку НОМЕР_4, який знаходиться на спірній земельній ділянці, а саме: на 1/2 частину житлового будинку під літ. «А», загальною площею 340,3 кв.м. Крім того, просила припинити своє право спільної сумісної власності на легковий автомобіль Infiniti QX60.

За відповідачем просила визнати право власності на автомобіль Infiniti QX60, яким він фактично користується, та на грошові зобов'язання, що виникли на підставі кредитного договору.

ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом про поділ майна, що є об'єктом спільної власності подружжя та про визнання права особистої приватної власності на майно. Свої вимоги мотивував тим, що спірна земельна ділянка була придбана ним особисто до укладення шлюбу з ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, як і будинок, вартість будівництва якого була оплачена ним до укладення шлюбу за його особисті кошти (в тому числі кредитні кошти).

У зв'язку з цим просив суд поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, наступним чином: визнати право власності ОСОБА_4 на автомобіль марки Hyundai Sonata та припинити її право спільної сумісної власності на легковий автомобіль Infiniti QX60.

За ним визнати: право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0,06 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; на всі будівельні матеріали, конструктивні елементи, вироби та обладнання, які були використані у будівництві житлового будинку, який розташований на цій земельній ділянці.

Також просив визнати його особистими борговими зобов'язаннями борг перед ПАТ «Вернум Банк» за кредитним договором № КФ-155 від 16 лютого 2015 року.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 12 грудня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково, зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено повністю.

Визнано право особистої приватної власності ОСОБА_5 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,06 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано право особистої приватної власності ОСОБА_5 на всі будівельні матеріали, конструктивні елементи, вироби та обладнання, які були використані на будівництво житлового будинку, на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_4 право власності на автомобіль марки Hyundai Sonata, 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_5 право власності на автомобіль марки Infiniti QX60, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_2 та визнано особистими боргові зобов'язання ОСОБА_5 перед ПАТ «Вернум Банк» за кредитним договором № КФ-155 від 16 лютого 2015 року.

Припинено право власності ОСОБА_4 на легковий автомобіль Infiniti QX60.

Припинено право власності ОСОБА_5 на автомобіль марки Hyundai Sonata.

В іншій частині позовних вимог за первісним позовом відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи первісний позов частково, а зустрічний в повному обсязі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із норм сімейного права.

Відповідно до ч.2 ст.60 Сімейного кодексу України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В той же час, в судовому засіданні було встановлено, що в період з 12 травня 2008 року по 26 травня 2008 року ОСОБА_5 за отримані в ПАТ «ОТП Банк» кредитні кошти була придбана спірна земельна ділянка.

В той же період, на цій земельній ділянці відповідачем було розпочато будівництво житлового будинку, про що свідчить договір підряду від 16 травня 2008 року та додатки до нього, квитанції до прибуткових касових ордерів, акт приймання-передачі виконаних робіт (копії яких містяться в матеріалах справи).

Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання права особистої власності на майно та відмову в задоволенні вимог ОСОБА_4 про поділ спільної сумісної власності, суд виходив з того, що спірне майно (земельна ділянка) набуте відповідачем за його особисті кошти і до укладення шлюбу з позивачем, а тому є його особистою власністю і не підлягає поділу в порядку ст.ст. 69-70 СК України.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання за нею права власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом будинку на спірній земельній ділянці, суд виходив із того, що будівництво було проведено за рахунок особистих коштів ОСОБА_5 в розмірі 1 413 183 грн, сплачених ним в травні 2008 року підряднику ТОВ «Будпроектдизайн», доказом чого є кредитний договір № ML-005/105/2008 від 12 травня 2008 року, укладений між ОСОБА_5 та ЗАТ «ОТП Банк», відповідно до умов якого відповідач отримав від банку позику в розмірі 200 000 доларів США.

Судами також встановлено, що 100% вартості будівельних матеріалів, конструктивних елементів, виробів та обладнання, що використовувались під час будівництва будинку, було сплачено ОСОБА_5 до реєстрації шлюбу за його особисті кошти та кошти, отримані ним за кредитним договором, боргові зобов'язання за яким були його особистим боргом, який в свою чергу був сплачений за рахунок продажу земельної ділянки та будинку належних ОСОБА_6 - матері і майновому поручителю відповідача.

Отже згідно ст.57 СК України будівельні матеріали, конструктивні елементи, вироби та обладнання є особистою приватною власністю відповідача.

Такі висновки судів відповідають положенням норм матеріального права та вимогам процесуального права, а також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах №№ 6-2253цс15, 6-846цс16, 6-399цс17, в яких зокрема зазначено, що вирішуючи питання правового режиму спірного майна, суди мають встановити факт придбання сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

У разі придбання майна за особисті кошти одного із подружжя або особи, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах, це майно не може вважатись об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою власністю того, хто його придбав.

Тому само по собі набуття спірного майна в період шлюбу або в період перебування у фактичних шлюбних відносинах, факт яких був би встановлений в судовому порядку, не є безумною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, оскільки статус такого майна визначається не тільки фактом його придбання під час шлюбу (перебування у фактичних шлюбних відносинах), але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті останнього.

Доводи позивача про її фактичне проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу з лютого 2008 року не впливають на правильність висновків судів і не спростовують їх, оскільки позивачем не доведено, що спірна земельна ділянка була придбана, а будинок побудовано за кошти отримані нею чи за спільні сумісні з відповідачем кошти.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.В. Маляренко
А.О. Леванчук
О.В. Ступак