Єдиний унікальний номер 233/585/16-ц Номер провадження 22-ц/775/778/2017
Головуючий у 1-ій інстанції Малінов О.С.
Доповідач Соломаха Л.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Груіцької Л.О., Осипчук О.В.

при секретарях Яворському О.Г., Чуряєві В.С.

за участю:

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача Ісмаілова С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області справу за позовом ОСОБА_2 до Костянтинівської міської ради Донецької області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів державної влади, їх посадовими, службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2, в інтересах якої на підставі нотаріально посвідченої довіреності діє ОСОБА_3, на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 березня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

08 лютого 2016 року ОСОБА_2, в інтересах якої на підставі довіреності діяла ОСОБА_3, звернулась до суду з позовом до Костянтинівської міської ради Донецької області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів державної влади, їх посадовими, службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Зазначала, що на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 05.08.2005 року вона є власницею буфету АДРЕСА_1. Вказана земельна ділянка була надана їй в користування, як фізичній особі-підприємцю, на підставі договору оренди від 01.04.2009 року №70 на строк до 01.04.2012 року.

25.01.2012 року вона звернулась до відповідача з заявою про продовження строку оренди земельної ділянки на 5 років. Листом від 01.02.2012 року за підписом начальника управління комунального господарства ОСОБА_5 вона була повідомлена про те, що «подовження оренди не планується у зв'язку із відсутністю права власності на споруди по АДРЕСА_1».

Після її звернення до Костянтинівського міжрайонного прокурора її заява про поновлення договору оренди землі була розглянута на сесії міської ради та 29.03.2012 року було прийнято рішення про відмову їй у продовженні строку оренди земельної ділянки.

Рішення відповідача про відмову їй у продовженні строку оренди земельної ділянки вважає незаконним, таким, що суперечить нормам ЗК України та Закону України «Про оренду землі», згідно яких вона має переважне право на укладення договору оренди на новий строк.

Після спливу 01.04.2012 року строку оренди вона продовжувала користуватися земельною ділянкою, сплачувала орендну плату і лише наприкінці червня 2012 року отримала повідомлення № 891 від 24.05.2012 року про звільнення земельної ділянки.

26.06.2012 року прокурор, в інтересах держави, звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до неї, як фізичної особи-підприємця, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. Рішенням Господарського суду Донецької області від 30.08.2012 року, яке було залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 19.12.2012 року та постановою Вищого господарського суду України від 13.02.2013 року, позов прокурора було задоволено та її зобов'язано звільнити самовільно зайняту земельну ділянку по АДРЕСА_1. Зазначені судові рішення вважає незаконними, такими, що прийняти з порушенням норм матеріального та процесуального права, бо у відібранні у неї земельної ділянки були зацікавлені прокурор та міський голова.

За наказом міського голови ОСОБА_6, секретаря міської ради ОСОБА_7, державна виконавча служба в особі державних виконавців Рогожіної Г.Т., Сергієнко Д.Є. 10.01.2013 року в порушення ст. 60 Конституції України знесла належне їй приміщення буфету. Незаконний наказ щодо знесення її майна виконували також начальник управління комунального господарства ОСОБА_5, працівники юридичного відділу ОСОБА_8, ОСОБА_9, начальник КП «Комунтранс» ОСОБА_10, які були присутні при знищенні належного їй буфета.

Посилаючись на те, що незаконними рішеннями відповідача та діями його посадових осіб у зв'язку із відмовою у подовженні договору оренди земельної ділянки та знесенням буфета «Зеленка» було порушено її право власності, внаслідок чого вона була вимушена припинити підприємницьку діяльність, а її сім'я, яка також була задіяна в роботі кафе, лишилась єдиного джерела доходу, просила:

- визнати неправомірними рішення, дії міської ради та її посадових осіб по знищенню приміщення площею 121 кв. м, яке належало ОСОБА_2;

- стягнути з Костянтинівської міської ради Донецької області на користь ОСОБА_2:

1) майнову шкоду, завдану незаконними рішеннями та діями відповідача при незаконному знесенні майна ОСОБА_2, яке було розташоване по АДРЕСА_1, у розмірі 562 469,36 грн., зокрема: вартість основних засобів - 129 907,66грн., вартість малоцінного інвентарю - 14 278,70 грн., вартість будівельного матеріалу - 81 778,23 грн.; оформлення договору дарування від 05.08.2005 року - 65 грн., оплата послуг міськводоканалу 09.08.2005 р. за встановлення водоміру - 92,53 грн., 26,70 грн. та 83,88 грн., послуги банку 3,12 грн.; оплата за договором ОСОБА_14 за встановлення водоміру - 70,00 грн.; оплата санстанції за дозвіл 16.08.2005 р. - 21,12 грн.; оплата МНС за дозвіл 16.08.2005 р. - 168,84 грн.; повірка електролічильника - 37,90 грн.; технічне обслуговування електролічильника 12.09.2005 р. - 71,50 грн.; оформлення документів на землю КП «Азимут» - 347,79 грн. та послуги банку 3,13 грн.; оплата МНС за дозвіл 22.02.2006 р. - 68,58 грн.; за консультаційно-правові послуги ОСОБА_11 (земельні ресурси) - 164,00 грн. та 278,80 грн., послуги банку 3,00 грн.; грошова оцінка землі - 100,00 грн. та 65,00 грн.; за довідку ОСОБА_11 2010 р. - 138,00грн. та послуги банку 5,00 грн.; оформлення проекту землі на викуп - 450,00 грн. та послуги банку 5,00 грн.; оформлення проекту землі КП Азимут - 2 500 грн.; оплата ОСОБА_12 «Конвектор» за викуп землі - 5 000 грн.; сплата єдиного внеску за 2005-2012 роки - 19 727,80 грн. та послуги банку 307,60 грн.; орендна плата за землю за 2005-2012 роки - 38 621,61 грн. та послуги банку 451,48 грн.; оплата за електропостачання за 2005-2012 роки - 23 700,00 грн., 110 915,53 грн. та послуги банку 1 044,39 грн.; оплата міськводоканалу за 2005-2012 роки - 1 951,06 грн. та послуги банку - 157,15 грн.; заробітна плата працівникам за 2005-2012 роки - 55 081,53 грн.; нарахування до Пенсійного фонду за 2005-2012 роки - 29 455,81 грн. та послуги банку 321,37 грн.; страхові внески - 334,99 грн. та послуги банку 45,40 грн.; послуги банку за перерахування страхових внесків та податку з доходів фізичних осіб - 35,00 грн., 22,90 грн., 140,80 грн.; сплата податку за виноградарство 2005-2011 роки - 1 978,00 грн. та послуги банку 75,00 грн.; оплата форми 1-дф - 138,85 грн.; оплата кабельного телебачення 2005-2012 роки - 2 152,00 грн.; оплата оренди кавового апарату 2006-2012 роки - 1 392,00грн.; оплата БТІ 2008-2009 роки за оформлення документів на право власності - 532,00 грн. та послуги банку 16,64 грн.; вартість залишку продуктів та товарів станом на 01.01.2013 р. - 15 025,25 грн.; судовий збір 2012-2015 роки - 6 316,57 грн. та послуги банку 162,84 грн.; оплата придбання розрахункових книжок РК-1 - 583,75 грн.; поштові витрати 2012-2015 роки - 1 240,08 грн.; роздруківка документів в бібліотеці 2012-2015 роки - 469,15 грн.; ксерокопіювання документів 2014-2016 роки - 617,00 грн.; фото для судів - 69,00 грн.; проїзні документи до судів м. Донецька, м. Києва - 1 872,19 грн. та 1 087,00 грн.; проїзні документи до судів м. Запоріжжя - 775,35 грн.; проїзні документи до судів м. Харкова - 400,00 грн.; послуги адвоката 2012-2015 роки - 10 000 грн.;

2) упущену вигоду у сумі 204 294,20 грн., що є припустимим прибутком за 3 роки;

3) моральну шкоду у розмірі 164 618,87 грн. (а.с. 1-14, а.с. 18-22 т. 1).

06.02.2017 року позивач заявила додаткові позовні вимоги на суму 16 151,36 грн., посилаючись на те, що за п'ять років судової тяганини з міською радою їй була надана правова допомога адвокатом на суму 12 162,40 грн., з яких нею заявлено при поданні позову лише 10 000 грн., що у зв'язку із поїздками до судів нею понесені витрати на наймання житла у містах Києві, Запоріжжі та Харкові на суму 2 460,00 грн.; добові за 2013 рік складають по м. Донецьк - 1 931,40 грн. та по м. Київ - 2 577,40 грн.; в 2015 році по м. Запоріжжя - 1 138,80 грн. та по м. Харків - 1 618,70 грн.; відрив від звичайних занять по містах Донецьк, Київ, Харків, Запоріжжя - 4 262,66 грн. (а.с. 194-195 т. 4).

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 березня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів державної влади, їх посадовими, службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, відмовлено (а.с. 251-253 т. 4).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, в інтересах якої на підставі нотаріально посвідченої довіреності діє ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог (а.с. 23-30 т. 5).

В судовому засіданні апеляційного суду 16.05.2017 року позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3, яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 09.06.2015 року (а.с. 31-33 т. 5), доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Представник відповідача - Костянтинівської міської ради Ісмаілов С., який діє на підставі довіреності юридичної особи від 06.01.2017 року (а.с. 50 т. 5), проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає. До такого висновку апеляційний суд дійшов, виходячи з наступного:

Під час розгляду справи судом першої інстанції були встановлені такі обставини:

ОСОБА_2 на підставі договору дарування, який посвідчено 05.08.2005 року приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу Щербініною Н.П. за реєстраційним номером 3967, є власником літнього торгівельного майданчика, який складається з такого майна: тентовий навіс - 1 шт., добудова до кафе з тентового матеріалу - 1 шт., біотуалет - 1 шт., двері дерев'яні вхідні - 1 шт., комплект столи-лавки - 14 шт., барна стойка дерев'яна - 1 шт., музичний центр «МХ 30 YVC» - 1 шт., барна стойка дерев'яна - 1 шт., телевізор «Soni» - 1шт., морозильна камера - 1 шт., обігрівач - 1 шт., холодильник охолоджувач - 1 шт., бочка кег - 15 шт., редуктор подвійний - 1 шт., кран пивний - 2 шт., огорожа дерев'яна - 1 шт., кухонний гарнітур - 1 шт., бочка пивна 900 л - 1 шт., касовий апарат «Міні-600» - 1 шт., тротуарна плитка площею 77,0 кв.м, огорожа кам'яна 39,8 кв.м, огорожа кована - 39,80 кв.м., газові балони - 2 шт., вентилятор - 3 шт., обігрівач - 2 шт., тентові стіни до навісу - 4 шт., пивні бокали 0,5 л - 20 шт., тарілки, чашки, стакани, рюмки - 10 комплектів. Адреса знаходження майна, яке було прийнято у дар, в договорі не зазначена (а.с. 30 т. 1).

01.04.2009 року між Костянтинівською міською радою та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2) був укладений договір оренди землі, згідно якого ФОП ОСОБА_2 отримала в тимчасове платне користування земельну ділянку площею 0,0168 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для обслуговування літнього торгівельного майданчику по АДРЕСА_1. Договір укладено строком на три роки (а.с. 26-29 т. 1).

25.01.2012р. позивач звернулася до міського голови міста Костянтинівка з заявою про продовження строку дії договору оренди землі на п'ять років (а.с. 23 т. 1).

01.02.2012р. начальник управління комунального господарства Костянтинівської міської ради листом за № 119 повідомив позивача, що продовження строку дії договору оренди землі від 01.04.2009р. не планується у зв'язку з відсутністю у неї права власності на споруду, що розміщена на земельній ділянці, та відповідно до п. 17 договору оренди землі від 01.04.2009 року запропонував їй в семиденний строк після закінчення строку оренди повернути земельну ділянку за актом приймання - передачі (а.с. 24 т. 1).

29.03.2012р. Костянтинівською міською радою прийнято рішення № 6/16-330, згідно п. 44 якого ФОП ОСОБА_2 відмовлено у подовженні договору оренди землі № 70 земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0168 га, по АДРЕСА_1 для обслуговування літнього торгівельного майданчика з земель житлової та громадської забудови (а.с. 42 т. 1).

За позовом ФОП ОСОБА_2 до Костянтинівської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення Костянтинівської міської ради № 6/16-330 від 29.03.2012р. в частині відмови ФОП ОСОБА_2 у поновленні договору оренди землі господарським судом Донецької області 12.03.2013р. у справі № 5006/32/116пн/2012 було постановлено рішенням про задоволення позовних вимог. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22.04.2013р., яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 17.06.2013р., рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2013р. скасовано, у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення Костянтинівської міської ради №6/16-330 від 29.03.2012р. в частині відмови ФОП ОСОБА_2 у поновленні договору оренди землі площею 0,0168га, кадастровий НОМЕР_2, для обслуговування літнього торгівельного майданчику по АДРЕСА_1 відмовлено. Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд виходив з того, що рішення Костянтинівської міської ради № 6/16-330 від 29.03.2012р. про відмову позивачу у поновленні договору оренди земельної ділянки прийняте в межах повноважень та відповідно до норм чинного законодавства, підстави для визнання його недійсним відсутні (а.с. 55-61 т. 4).

Рішенням господарського суду Донецької області від 30.08.2012р. у справі №5006/36/101пн/2012 за позовом Костянтинівського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Костянтинівської міської ради до ФОП ОСОБА_2 про зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 19.12.2012 року та постановою Вищого господарського суду України від 19.02.2013 року, фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 зобов'язано звільнити самовільно зайняту земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0168га, для обслуговування літнього торгівельного майданчику по АДРЕСА_1 та повернути її Костянтинівській міській раді (а.с. 62-69 т. 4).

Постанова Донецького апеляційного господарського суду від 19.12.2012 року набрала законної сили з дня її прийняття. На підставі наказу № 5006/36/101, виданого господарським судом Донецької області про зобов'язання ФОП ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку Відділом державної виконавчої служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження, згідно матеріалів якого ОСОБА_2 25 грудня 2012 року була повідомлена про надання їй строку для добровільного виконання судового рішення по звільненню самовільно зайнятої земельної ділянки до 09.01.2013 року та попереджена про примусове виконання судового рішення 10.01.2013 року о 6.00 годині.

10.01.2013 року державним виконавцем у зв'язку із невиконанням судового рішення у присутності сторін виконавчого провадження - Костянтинівської міської ради та ОСОБА_2 проведено звільнення земельної ділянки по АДРЕСА_1; частина рухомого майна, яке знаходилось на цій земельній ділянці, було описано та на нього у присутності сторін виконавчого провадження та понятих було накладено арешт, майно передано на відповідальне зберігання ОСОБА_2 Також був складений акт за підписами сторін виконавчого провадження та понятих про те, що решта майна, яке не було включено до акту опису та арешту від 10.01.2013 року, боржник вивіз самостійно. При цьому позивачем ОСОБА_2 ніяких зауважень під час проведення виконавчих дій не заявлялось.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22.04.2013 року ФОП ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним рішення Костянтинівської міської ради № 6/16-330 від 29.03.2012р. про відмову ФОП ОСОБА_2 у поновленні договору оренди землі площею 0,0168га, кадастровий номер НОМЕР_1, для обслуговування літнього торгівельного майданчику по АДРЕСА_1. Рішенням господарського суду Донецької області від 30.08.2012 року ФОП ОСОБА_2 зобов'язано звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0168га, кадастровий номер НОМЕР_1, для обслуговування літнього торгівельного майданчику по АДРЕСА_1 та повернути її Костянтинівській міській раді. Місцевий суд не наділений правом ревізії раніше прийнятих судових рішень, у тому числі у господарських справах, які набули чинності і які відповідно до приписів ст. 115 ГПК України є обов'язковими на всій території України. Представником позивача ОСОБА_3 не доведена незаконність рішень або дій відповідача, його службових та посадових осіб щодо відмови ФОП ОСОБА_2 у подовженні договору оренди земельної ділянки та під час проведення виконавчих дій по звільненню самовільно зайнятої земельної ділянки. Підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Зазначений висновок суду першої інстанції апеляційний суд вважає законним та обґрунтованим.

Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються статтями 1173, 1174 ЦК України.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Тобто, підставою для задоволення позову про відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, є прийняття незаконних рішень, незаконні дії чи бездіяльність зазначених органів, що призвели до заподіяння шкоди особі. У таких справах суд, по-перше, встановлює невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування вимогам закону чи іншим правовим актам; по-друге, суд встановлює, чи порушуються суб'єктивні цивільні права й охоронювані законом інтереси фізичної або юридичної особи цим рішенням, дією чи бездіяльністю.

Звертаючись до суду, ОСОБА_2 зазначала, що матеріальна та моральна шкода їй завдана:

- незаконним рішенням Костянтинівської міської ради № 6/16-330 від 29.03.2012р. про відмову їй, як фізичній особі-підприємцю, у поновленні договору оренди землі площею 0,0168га, кадастровий номер НОМЕР_1, для обслуговування літнього торгівельного майданчику по АДРЕСА_1;

- незаконними діями посадових осіб органу місцевого самоврядування щодо знесення належного їй буфету на виконання рішення господарського суду Донецької області від 30.08.2012 року.

Суд першої інстанції правильно встановив, що законність рішення Костянтинівської міської ради № 6/16-330 від 29.03.2012р. про відмову ФОП ОСОБА_2 у поновленні договору оренди землі площею 0,0168га, кадастровий номер НОМЕР_1, для обслуговування літнього торгівельного майданчику по АДРЕСА_1 вже була предметом судового розгляду.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22.04.2013р., яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 17.06.2013р., було скасовано рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2013р. у справі № 5006/32/116пн/2012 за позовом ФОП ОСОБА_2 до Костянтинівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Костянтинівської міської ради № 6/16-330 від 29.03.2012р., у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення Костянтинівської міської ради № 6/16-330 від 29.03.2012р. в частині відмови ФОП ОСОБА_2 у поновленні договору оренди землі площею 0,0168га, кадастровий номер НОМЕР_1, для обслуговування літнього торгівельного майданчику по АДРЕСА_1 відмовлено. Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд виходив з того, що рішення Костянтинівської міської ради № 6/16-330 від 29.03.2012р. про відмову позивачу у поновленні договору оренди земельної ділянки прийняте в межах повноважень та відповідно до норм чинного законодавства, підстави для визнання його недійсним відсутні (а.с. 55-61 т. 4).

Залишаючи без змін постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22.04.2013 року, Вищий господарський суд України в постанові від 17.06.2013 року зазначив, що судами не встановлено, що рішення Костянтинівської міської ради № 6/16-330 від 29.03.2012 року, яким позивачу ФОП ОСОБА_2 відмовлено у продовженні строку дії договору оренди земельної ділянки від 01.04.2009 року, порушує права чи законні інтереси позивача, як і не встановлено, що воно не відповідає приписам чинного законодавства. При цьому, в силу приписів ст. 116 ЗК України, ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування» рішення органів місцевого самоврядування про надання земельних ділянок в оренду або відмову у поновленні договорів оренди є формою реалізації такими органами своїх прав щодо володіння та розпорядження відповідними землями від імені українського народу. Відтак, прийняття рішення про надання земельної ділянки, як і про пролонгацію договору оренди є не обов'язком відповідного органу місцевого самоврядування чи органу виконавчого влади, а їх правом. Переважне право на укладення договору оренди землі в розумінні ст. 33 Закону України «Про оренду землі» виникає у випадку, коли земля знову передається в оренду. Позивач не надала доказів, що спірна земельна ділянка передається в оренду іншій особі. Враховуючи, що рішення Костянтинівської міської ради від 29.03.2012 року № 6/16-330 «Про надання, припинення прав користування земельними ділянками та продовження договорів оренди землі» прийняте в межах повноважень та відповідно до норм чинного законодавства, підстави для визнання його недійсним відсутні (а.с. 59-61 т. 4).

Відповідно до частини 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У справі № 5006/32/116пн/2012 за позовом ФОП ОСОБА_2 до Костянтинівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Костянтинівської міської ради № 6/16-330 від 29.03.2012р. брали участь ті ж самі особи, які беруть участь у цій справі № 233/585/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Костянтинівської міської ради Донецької області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів державної влади, їх посадовими, службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Оскільки законність рішення Костянтинівської міської ради № 6/16-330 від 29.03.2012р. вже була предметом спору між тими ж сторонами, які беруть участь у цій цивільній справі, та рішенням у господарській справі, яке набрало законної сили, встановлена законність рішення Костянтинівської міської ради № 6/16-330 від 29.03.2012р. ця обставина не може встановлюватися ще раз у цивільній справі, в якій беруть участь ті ж самі особи.

Відповідно до частини 3 ст. 131 ЦПК України сторони до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті, зобов'язані повідомити суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, а також про всі відомі їм незавершені судові провадження, що стосуються предмету спору.

Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції не з'ясував обставини справи, не врахував, що при відмові їй у продовженні строку оренди землі відповідачем були порушені статті 24, 25, 26, 30, 31, 32, 33 Закону України «Про оренду землі», не встановив факти порушень з боку міської ради, не врахував, що повідомлення про звільнення земельної ділянки № 891 від 24.05.2012 року вона отримала вже після закінчення строку оренди, що суд зробив упор на рішення господарського суду, а не на встановлення фактів порушень з боку міської ради, не встановив на підставі наданих йому доказів неправомірність рішення органу місцевого самоврядування, не ґрунтуються на законі.

Суд першої інстанції правильно встановив, що звільнення земельної ділянки по АДРЕСА_1, на якій було розташоване майно позивача, а саме, літній торгівельний майданчик, здійснювалося за рішенням господарського суду Донецької області від 30.08.2012р. у справі № 5006/36/101пн/2012 за позовом Костянтинівського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Костянтинівської міської ради до ФОП ОСОБА_2 про зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку. Зазначене судове рішення було залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 19.12.2012 року та постановою Вищого господарського суду України від 19.02.2013 року, тобто набрало законної сили 19.12.2012 року. Цим рішенням ФОП ОСОБА_2 було зобов'язано звільнити самовільно зайняту земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0168га, для обслуговування літнього торгівельного майданчику по АДРЕСА_1 та повернути її Костянтинівській міській раді (а.с. 62-69 т. 4).

Доводи апеляційної скарги про те, що звільнення земельної ділянки здійснювалося за наказом міського голови, суперечать матеріалам справи.

Згідно матеріалів справи за рішенням господарського суду Донецької області від 30.08.2012р. у справі № 5006/36/101пн/2012 господарським судом Донецької області було видано наказ № 5006/36/101 про зобов'язання ФОП ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку. На підставі зазначеного наказу державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції 02.10.2012 року було відкрито виконавче провадження № 34615015, що підтверджується постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження (а.с. 58 т. 5) та листом Відділу державної виконавчої служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції № 6684 від 05.05.2016 року (а.с. 40 т. 4). Саме це виконавче провадження № 34615015 було предметом дослідження судом першої інстанції (а.с. 189 т. 4).

Після набуття 19.12.2012 року рішенням господарського суду Донецької області від 30.08.2012р. у справі № 5006/36/101пн/2012 законної сили боржнику ОСОБА_2 державним виконавцем 25.12.2012 року було вручено повідомлення від 25.12.2012 року про примусове виконання судового рішення 26.12.2012 року, що підтверджується як самим письмовим повідомленням від 25.12.2012 року (а.с. 64 т. 5), так і актом державного виконавця від 25.12.2012 року (а.с. 65 т. 5).

Листом № 28613 від 28.12.2012 року боржник ОСОБА_2 повторно була повідомлена державним виконавцем про необхідність виконання судового рішення в строк до 09.01.2013 року та про те, що в разі не виконання рішення суду в цей строк, 10.01.2013 року буде здійснено примусове виконання (а.с. 74-76 т. 5).

Згідно акту державного виконавця від 10.01.2013 року при примусовому виконанні наказу 5006/36/101, виданого 30.08.2012 року господарським судом Донецької області про звільнення ОСОБА_2 самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,0168 га, кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою АДРЕСА_1, все майно, крім описаного за актом опису та арешту майна від 10.01.2013 року, боржник ОСОБА_2 вивіз самостійно. Акт підписаний боржником ОСОБА_2 без будь-яких зауважень. Акт був складений у присутності начальника юридичного відділу Костянтинівської міської ради ОСОБА_9 (а.с. 81 т.5).

Згідно акту опису та арешту майна від 10.01.2013 року державним виконавцем описано та накладено арешт на таке майно: стіл світло сірий - 6 шт., лавки світло сірі - 11 шт., стіл коричневий - 8 шт., лавки коричневі - 17 шт., гральний автомат - 1 шт., квіти пластмасові довжиною 5м, підсилювач для магнітофону - 1 шт., магнітофон чорного кольору - 1 шт., 2 колонки чорного кольору; кофейня -у задовільному стані, музичний автомат сірого кольору. Описане майно прийняв на відповідальне зберігання ОСОБА_2 Акт підписаний боржником ОСОБА_2 без зауважень. Акт був складений у присутності начальника юридичного відділу Костянтинівської міської ради ОСОБА_9 (а.с. 77-80 т. 5).

Згідно акту державного виконавця від 10.01.2013 року при примусовому виконанні наказу 5006/36/101, виданого 30.08.2012 року господарським судом Донецької області про звільнення ОСОБА_2 самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,0168 га, кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою АДРЕСА_1 та її передачі Костянтинівській міській раді, приміщення за адресою АДРЕСА_1 демонтовано, земельна ділянка передана Костянтинівській міській раді (а.с. 82 т. 5). Акт підписаний боржником ОСОБА_2 без будь-яких зауважень. Акт був складений у присутності начальника юридичного відділу Костянтинівської міської ради ОСОБА_9 (а.с. 82 т. 5).

Згідно листа Відділу державної виконавчої служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції від 05.05.2016 року № 6684 11.01.2013 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом) (а.с. 40 т. 4).

Тобто, звільнення земельної ділянки по АДРЕСА_1, на якій був розташований належний позивачу літній торгівельний майданчик, здійснювалося державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції на підставі наказу, виданого господарським судом Донецької області.

Відповідно до ст. 12 Закону України від 21.04.1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла станом на 01.01.2013 року, сторони виконавчого провадження мають право брати участь у провадженні виконавчих дій.

Тобто, представник Костянтинівської міської ради, а саме, начальник юридичного відділу ОСОБА_9, яка була присутня при проведенні виконавчих дій як представник сторони виконавчого провадження, а саме, стягувача, та самостійно будь-яких виконавчих дій не здійснювала, діяла в межах прав сторони виконавчого провадження, які передбачені ст. 12 Закону України від 21.04.1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла станом на 01.01.2013 року.

Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги позивача про те, що міська рада та її посадові особи, зокрема, начальник юридичного відділу ОСОБА_9, незаконно знищили її майно при звільненні 10.01.2013 року земельної ділянки по АДРЕСА_1, є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов'язковість судового рішення.

Згідно ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Тобто, постанова Донецького апеляційного господарського суду від 22.04.2013р., яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 17.06.2013р., якою відмовлено у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення Костянтинівської міської ради № 6/16-330 від 29.03.2012р. в частині відмови ФОП ОСОБА_2 у поновленні договору оренди землі площею 0,0168га, кадастровий номер НОМЕР_1, для обслуговування літнього торгівельного майданчику по АДРЕСА_1, та рішення господарського суду Донецької області від 30.08.2012р., яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 19.12.2012 року та постановою Вищого господарського суду України від 19.02.2013 року, яким ФОП ОСОБА_2 зобов'язано звільнити самовільно зайняту земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0168га, для обслуговування літнього торгівельного майданчику по АДРЕСА_1 та повернути її Костянтинівській міській раді, які набрали законної сили, є обов'язковими для місцевого загального та апеляційного суду. Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, він не вповноважений давати оцінку цим судовим рішенням, з якими не погоджується позивач ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що рішення господарського суду Донецької області від 30.08.2012 року про звільнення нею самовільно зайнятої земельної ділянки та постанова Донецького апеляційного господарського суду від 22.04.2013р., якою відмовлено у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення Костянтинівської міської ради № 6/16-330 від 29.03.2012р. в частині відмови ФОП ОСОБА_2 у поновленні договору оренди землі площею 0,0168га, кадастровий номер НОМЕР_1, для обслуговування літнього торгівельного майданчику по АДРЕСА_1, які набули чинності, є незаконними, суперечать Конституції України та принципам верховенства права - юридичної визначеності, обов'язковості судового рішення.

З матеріалів справи також встановлено, що позивач зверталася 26.08.2012 року до КП «Костянтинівське міське бюро технічної інвентаризації» з заявою про реєстрацію буфету «Зеленка», який розташований по АДРЕСА_1, у м. Костянтинівка, який належить їй на підставі договору дарування від 05.08.2005 року. В державній реєстрації їй було відмовлено. Зазначені дії КП «Костянтинівське міське бюро технічної інвентаризації» ФОП ОСОБА_2 оскаржила до суду. Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14.01.2014 року, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 16.04.2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.08.2014 року, ФОП ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позовних вимог до КП «Костянтинівське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання відмови в реєстрації права власності неправомірною. Судами встановлено, що майно, визначене у договорі дарування від 05.08.2005 року, не відноситься до нерухомого майна, є рухомим майном. Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що об'єкт зазначений у договорі дарування (літній торгівельний майданчик), не відноситься до об'єктів нерухомого майна, а тому не підлягає реєстрації. Документів дозвільного характеру (дозвіл на будівництво, дозвіл на виконання будівельних робіт, тощо), проектної документації та документ, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам, що передбачено законодавством для об'єктів нерухомості, позивачем не надано. Відповідач, відмовляючи у реєстрації літнього кафе на підставі п. 3.5.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (а.с. 44-45, а.с. 50-51 т. 4). Відповідно до частини 3 ст. 61 ЦПК України зазначені обставини, встановлені судовим рішенням у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а тому доводи апеляційної скарги позивача про незаконність відмови КП «Костянтинівське міське бюро технічної інвентаризації» в реєстрації її права власності на буфет, що 10.01.2013 року фактично було знищено належне їй приміщення площею 121 кв.м, суперечать обставинам справи, які встановлені таким, що набуло чинності судовим рішенням.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведена протиправність рішення Костянтинівської міської ради від 29.03.2012 року № 6/16-330, а також дій відповідача та його посадових осіб щодо знищення приміщення площею 121 кв.м. Суд першої інстанції дав належну оцінку наданим сторонами доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 12 Закону України від 21.04.1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла станом на 01.01.2013 року, сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом. Проте законність дій державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження 10.01.2013 року не є предметом позову по цій справі.

Оскільки позивачем не доведена невідповідність рішення Костянтинівської міської ради №6/16-330 від 29.03.2012 року, дій органу місцевого самоврядування при виконанні рішення господарського суду щодо звільнення позивачем самовільно зайнятої земельної ділянки вимогам закону чи іншим правовим актам, підстави для відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, завданої такими діями, рішеннями, відсутні.

Згідно наданого представником позивача повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців 01.08.2014 року (а.с. 83 т. 5), тобто на час звернення до суду з цим позовом позивач не мала статусу фізичної особи - підприємця і суд вирішив її позов про відшкодування шкоди за нормами цивільного судочинства правильно.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції не розглянута її заява про уточнення позовних вимог від 09.12.2016 року, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до частини 2 ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Заява позивача про уточнення позовних вимог від 09.12.2016 року не містить будь-яких вимог щодо збільшення або зменшення розміру позовних вимог, в ній позивач не змінює ні предмет, ні підстави позову. Фактично зазначена заява є більш детальним обґрунтуванням вимог, викладених в позовній заяві від 08.02.2016 року, які судом першої інстанції розглянуті.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що при ухваленні рішення судом не вирішено питання про судові витрати у сумі 16 151,36 грн., про які нею зазначено в заяві від 03.02.2017 року, також є необґрунтованими.

Суд першої інстанції зазначені вимоги розглянув, зазначив, що позовні вимоги в тому числі про стягнення витрат на правову допомогу, на оплату добових, найму житла, за відрив від звичайних занять, задоволенню не підлягають (а.с. 253 останній абзац -253 зв т. 4).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не розглянув її клопотання від 23.05.2016 року, від 06.06.2016 року, від 09.02.2017 року, від 17.02.2017 року та від 15.03.2017 року, також є необґрунтованими.

З матеріалів справи встановлено, що зазначені клопотання є додатковими поясненнями щодо заявлених позовних вимог, до яких були додані відповідні документи. Доводи позивача про те, що судом ці документи не досліджені, спростовуються журналами судових засідань від 23.08.2016 року, від 07.09.2016 року, від 31.10.2016 року, від 14.11.2016 року, від 29.11.2016 року (а.с. 143-147, а.с. 149-150 т. 4), згідно яких судом досліджувалися матеріали справи, в тому числі документи додані до зазначених позивачем клопотань. Письмові зауваження щодо неправильності запису в журналах судового засідання відповідно до ст. 199 ЦПК України ні позивачем, ні його представником не подавалися.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на порушення прокурорів при вирішенні спору між нею та міською радою, які нею зазначені в скарзі на ім'я першого заступника прокурора Донецької області на неправомірні дії, рішення та бездіяльність місцевої прокуратури м. Костянтинівка за період, починаючи з 23.02.2012 року (а.с. 236-240 т. 4), то такі виходять за межі предмета позову по цій справі.

В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції строків розгляду справи, які встановлені ст. 157 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 було відкрито 12.02.2016 року (а.с. 225 т. 1), рішення у справі ухвалено 27.03.2017 року.

Згідно частини 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що порушення судом першої інстанції строків розгляду справи не призвело до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, наданим сторонами доказам дав належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування або зміни рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: Л.О. Груіцька

О.В. Осипчук