Ухвала

Іменем України

15 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, про встановлення факту спільного проживання, поділ спільного сумісного майна, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що йому на праві приватної власності з 15 грудня 2006 року належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач вказує, що у вказаній квартирі з 01 березня 2010 року була зареєстрована відповідач, яка з січня 2013 року за місцем реєстрації не проживає. Тому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти її з реєстрації.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2014 року, з урахуванням ухвали від 12 вересня 2014 року, позов задоволено частково, визнано ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - кімнатою № 2 комунальної квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2014 року за заявою відповідача заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

У липні 2015 року ОСОБА_5 подала зустрічну позовну заяву, згідно з якою просила встановити факт проживання однією сім'єю з позивачем без реєстрації шлюбу з 2005 року по 2013 рік, визнати спільною власністю сторін квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину квартири.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що у 2005 році позивач з відповідачем почали проживати разом, мали спільний бюджет.

Як зазначає ОСОБА_5, 02 березня 2010 року ОСОБА_4 зареєстрував її у своїй квартирі, а з 2013 року вони розірвали шлюбні стосунки.

За час спільного проживання, як зазначає ОСОБА_5, сторони придбали кімнату № 6 комунальної квартири АДРЕСА_1, кімнату № 2 комунальної квартири АДРЕСА_1, об'єднавши їх в одну квартиру.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_5 просить задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, відмовлено.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, про встановлення факту спільного проживання, поділ спільного сумісного майна, задоволено частково.

Встановлено факт спільного проживання як чоловіка та дружини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2012 року.

Визнано спільним сумісним майном кімнату № 2 в квартирі АДРЕСА_1, та розташовану в жилому будинку з цегли, яка складається із: кімнати 2 - 13, 9 кв.м.; в загальному користуванні знаходиться коридор «1», кухня «3», ванна «4», убиральня «5».

Визнано право власності ОСОБА_5 на Ѕ частину кімнати № 2 в квартирі АДРЕСА_1, та розташовану в жилому будинку з цегли, яка складається із: кімнати 2 - 13, 9 кв.м.; в загальному користуванні знаходиться коридор «1», кухня «3», ванна «4», убиральня «5».

В решті позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, про встановлення факту спільного проживання, поділ спільного сумісного майна.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, про встановлення факту спільного проживання, поділ спільного сумісного майна, відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5- ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити без змін рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, про встановлення факту спільного проживання, поділ спільного сумісного майна, апеляційний суд виходив з того, що на момент купівлі у 2006 році позивачем кімнат № 2 та № 6 в квартирі АДРЕСА_1, ОСОБА_5 перебувала в іншому шлюбі.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що апеляційним судом проігноровано наявність рішення суду від 28 квітня 2003 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_8, та те, що до даних норм не можуть бути застосовані норми КпШС України (1969 року), є безпідставними та спростовуються встановленими по справі обставинами.

Так, судами попередніх інстанцій установлено, що позивачу на праві приватної власності з 15 грудня 2006 року належить кімната 2 у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У вказаній квартирі з 01 березня 2010 року була зареєстрована відповідач, яка з січня 2013 року за місцем реєстрації не проживає.

01 листопада 2012 року ОСОБА_4 подарував сину ОСОБА_6 кімнату № 6 комунальної квартири АДРЕСА_1, а 29 травня 2015 року згідно договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_6 продав ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_1 і складається вона як з кімнати № 6, так і з кімнати № 2 квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2003 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 був розірваний, однак згідно актового запису про розірвання шлюбу № 44 відділу РАЦС Новомосковського міського управління юстиції ОСОБА_5 розірвала шлюб з ОСОБА_10 лише 14 лютого 2007 року.

Відповідно до норм діючого на момент розірвання шлюбу КпШС України (1969 року) шлюб припиняється з моменту реєстрації розлучення в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу.

Отже, до 14 лютого 2007 року ОСОБА_5 знаходилась у шлюбі з ОСОБА_10, а тому визнати факт спільного проживання з ОСОБА_4 однією сім'єю з 01 січня 2004 року є порушенням норм чинного законодавства.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік О.В. Ступак