АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/395/17 Доповідач - Шевчук Г.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ходоровський М. В.,

за участі секретаря - Шмигельська І.З.

сторін : апелянта ОСОБА_1

її представника - ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя шляхом визнання автомобіля спільною сумісною власністю та стягнення грошової компенсації, виділивши автомобіль у власність відповідача; визнання будівельних матеріалів спільною сумісною власністю та поділ незавеншеного будівництва, визнання речей спільною сумісною власністю та стягнення грошової компенсації,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя шляхом визнання автомобіля спільною сумісною власністю та стягнення грошової компенсації, виділивши автомобіль у власність відповідача, визнання будівельних матеріалів спільною сумісною власністю та поділ незавершеного будівництва, визнання речей спільною сумісною власністю та стягнення грошової компенсації. В обгрунтування вимог посилається на те, що за час перебування у шлюбі за спільні сімейні кошти був придбаний автомобіль «Daewoo Lanos TF696» 2008 року випуску, власником якого у реєстраційному посвідченні записаний ОСОБА_3 Крім цього, протягом перебування у шлюбі на подарованій батьком відповідача земельній ділянці подружжям був зведений житловий будинок, який ще не зданий в експлуатацію. Кошти на будівництво будинку витрачалися із спільного сімейного бюджету, нею було продане її власне нерухоме майно і отриманні кошти від реалізації були вкладені у його будівництво. Просить визнати будівельні матеріали, обладнання, які були використані в процесі будівництва будинку спільною власністю подружжя та провести поділ незавершеного будівницва згідно будівельно технічної експертизи. Також, за час шлюбу ними були придбані речі домашнього вжиту, побутова техніка до будинку, тому, просить стягнути на її користь грошову компенсацію в розмірі 1/2 їх вартості, що становить 10000 грн., а речі залишити у власності та користуванні відповідача. Крім того просить в порядку поділу майна подружжя визнати автомобіль марки «Daewoo Lanos TF696» 2008 року випуску, спільною власністю подружжя та виділити вказаний автомобіль у власність ОСОБА_3, стягнувши з нього грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості автомобіля.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна, шляхом визнання автомобіля спільною сумісною власністю та стягнення грошової компенсації в розмірі 1/2 частини його вартості, виділивши автомобіль у власність відповідача, визнання будівельних матеріалів спільною сумісною власністю та виділення у власність будівельні матеріали, які були використанні при будівництві будинку в с.Біла по вул. Морозенка,6; визнання речей спільною сумісною власністю та стягнення грошової компенсації в розмірі 1/2 частини їх вартості задоволено частково.

В порядку поділу майна стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості автомобіля марки «Daewoo Lanos TF696» в сумі 63605,30 грн.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо виділу автомобіля марки «Daewoo Lanos TF696» ОСОБА_3 в задоволенні відмовлено.

В частині заявлених позовних вимог ОСОБА_1 про поділ спільного майна шляхом визнання будівельних матеріалів, які були використанні при будівництві будинку по вул. Морозенка,6, в с. Біла Тернопільського району спільною сумісною власністю подружжя та виділення у власність ОСОБА_1 будівельні матеріали, які були використанні при будівництві верхнього, цокольного поверхів та частини входу першого поверху відповідно до варіанту поділу, який зазначений у висновку будівельно-технічної експертизи в задоволенні відмовлено.

В частині заявлених позовних вимог ОСОБА_1 про поділ спільного майна шляхом визнання речей: пральна машинка автомат, топка чугунка, вхідні металеві двері спільною сумісною власністю подружжя, виділення вказаних речей ОСОБА_3 та стягнення грошової компенсації в сумі 10000 грн., що становить 1/2 частини вартості речей в задоволенні відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1057 грн. витрат на проведення авто товарознавчої експертизи та судовий збір в сумі 636,05 грн.

Заходи забезпечення позову, які були вжитті ухвалою суду від 03 вересня 2015 року по справі №607/14933/15-ц скасовано.

ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови визнання спільним майном подружжя будівельних матеріалів спільним майном подружжя, поділ незавершеного будівництва та про поділ спільного рухомого майна та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у в цій частині, в іншій частині рішення суду не оскаржується. В обгрунтування вимог посилається на те, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Вказує на те, що спірний житловитй будинок вона з відповідачем побудувала під час шлюбу і він є спільною власністю подружжя. Зазначене будівництво проводилось за кошти, які були виручені за продаж її особистого нерухомого майна.

У судовому засіданні апелянт підтримала вимоги апеляційної скарги, посилаючись на доводи, викладені у ній.

Відповідач заперечив апеляційну скаргу. Рішення суду вважає законним та обгрунтованим.

Заслухавши сторони перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав:

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів рішення суду не в повній мірі відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Відмовляючи в позові в частині визнання спільним майном подружжя будівельних матеріалів та поділ незавершеного будівництва суд першої інстанції вважав, що правові підстави для задоволення вимог відсутні .

Проте, з таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки такого висновку суд дійшов, не з'ясувавши дійсні обставини спору не уточнивши позовні вимоги, не перевіривши доводи і заперечення сторін та без належної оцінки доказів.

Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК України до скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 04 травня 1995 року зареєстрували шлюб, актовий запис №444, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 04.05.1995р. №032758.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15.09.2014р. по справі №607/9946/14-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який був зареєстрований 04.05.1995р., розірвано.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВОС 044829 від 08.07.2008р. ОСОБА_3 є власником автомобіля «Daewoo Lanos TF696» 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до Висновку судової автотоварознавчої експертизи Тернопільського відділення КНДІСЕ від 13.05.2016р. №233/16-22 ринкова вартість автомобіля «Daewoo Lanos TF696» 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 127210,60 грн.

Встановлено, що сторони в шлюбі на праві спільної сумісної власності мають незавершене будівництво житлового будинку по вул. Морозенка,6, в с. Біла Тернопільського району.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи Тернопільського відділення КНДІСЕ встановлено, що ступінь будівельної готовності незавершеного будівництвом житлового будинку з мансардним поверхом та підвалом під частиною житлового будинку по вул. Морозенка,6, в с. Біла Тернопільського району становить 83%. Також, експертом встановлена вартість будівельних матеріалів та виконаних робіт у незавершеному будівництвом житлового будинку, ринкова вартість житлового будинку з урахуванням вартості земельної ділянки і запропоновано експертом варіанти поділу житлового будинку в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників із виконанням ремонтно-будівельних робіт.

Згідно технічного паспорту від 10.10.2012р., виготовленого Тернопільським РГ БТІ на житловий будинок №6 по вул. Морозенка в с. Біла вбачається, що замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_1, рік побудови житлового будинку вказаний 2009.

Згідно договору дарування земельної ділянки від 23.07.2008р. ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_3 прийняв в дар, належну ОСОБА_6 земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,099 га, що розташована на території села Біла Білецької сільської ради Тернопільського району.

Згідно технічного паспорту від 10.10.2012р., виготовленого Тернопільським РГ БТІ на житловий будинок №6 по вул. Морозенка в с. Біла вбачається, що замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_1, рік побудови житлового будинку вказаний 2009.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).За статтями 69,70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «обєкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350,351), вживаються також інші поняття, наприклад: «обєкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «обєкт будівництва» (статті 876, 877, 879881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що обєкт будівництва (обєкт незавершеного будівництва) це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких субєктивних майнових, а також зобовязальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення субєктивних цивільних прав стосовно обєкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки, тому такий обєкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сімї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ обєкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу обєкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що обєкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину обєкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року, наданій заявницею для порівняння.

Суд першої інстанції не зясував суті позовних вимог з урахуванням зазначених обставин, зокрема, що заявляючи позовні вимоги, позивачка фактично вважала порушеним її право на частину спільно набутого майна подружжя (обєкта незавершеного будівництва збудованого за час шлюбу, але не прийнятого до експлуатації жилого будинку, державна реєстрація права власності на який не здійснена), яке належить їй на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу між сторонами .

Таким чином, колегія суддів урахувавши ті обставини, що спірний обєкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є обєктом спільної сумісної власності подружжя; він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації позивачка позбавлена можливості реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання незавершеного будівництва спільним майном подружжя та провести реальний поділ незавершеного будівництва будинку по вул.Морозенко,6 в с.Біла Тернопільського району. Виділити згідно першого варіанту розподілу будівельно-технічної експертизи від 14.07.2016 року між сторонами.

Відмовляючи в позовних вимогах ОСОБА_1 про поділ спільного майна шляхом визнання речей: пральна машинка автомат, топка чугунка, вхідні металеві двері спільною сумісною власністю подружжя, виділення вказаних речей ОСОБА_3 та стягнення грошової компенсації в сумі 10000 грн., суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачка не довела заявлених вимог та не надала суду доказів в обгрунтування позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачкою оплачено вартість будівельно-технічної експертизи в сумі 5945.40 грн., при подачі позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 3654 грн. та за подання апеляційної скарги 4019, 40 грн.

У відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення в частині вирішення спору щодо визнання незавершеного будівництва спільним майном подружжя та поділу незавершеного будівництва з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог. В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 315, 319, 324; 325 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 лютого 2017 року скасувати в частині відмови позовних вимог ОСОБА_1 про поділ спільного майна шляхом визнання будівельних матеріалів, які були використанні при будівництві будинку по вул.Морозенка,6, в с.Біла Тернопільського району спільною сумісною власністю подружжя та виділення у власність ОСОБА_1 будівельні матеріали, які були використанні при будівництві верхнього, цокольного поверхів. В цій частині постановити нове рішення, яким визнати будівельні матеріали, що використані для будівництва житлового будинку №6 в с.Біла, вул.Морозенка Тернопільського району Тернопільської області як незавершеного будівництва спільним майном подружжя.

Провести реальний поділ незавершеного будівництва будинку по вул.Морозенка,6 в с.Біла Тернопільського району, виділивши згідно першого варіанту розподілу судової будівельно-технічної експертизи від 14.07.2016 року ОСОБА_3 :

2-2б - коридор 7,6 кв.м. варт. 76354 грн.;

2-3 - вітальня 21,3 кв.м. варт. 213992 грн.;

2-4 - кімната 19.2 кв.м. варт. 214326 грн. ;

2-5 - кухня-їдальня 17,9 кв.м., варт.189768 грн.;

2-6 - санвузол 8,4 кв.м. варт. 89079 грн.;

Разом по житловому будинку 74.4 кв.м. варт.783519 грн.

С 1/2 септика вартістю 4237.5 грн.

I 1/2 вимощення вартістю 320 грн.

Разом по С,I 4558 грн.

Разом по одному із співвласників 74.4 кв.м., 788076.5 грн., 99,9 кв.м., 799500 грн., відступ від ідеальних часток 37/100 , 49/100 менша за належну частку на 11423.5 грн.

Другому співвласнику ОСОБА_1 виділити:

2-1 тамбур 4.3 кв.м. варт. 26863 грн.;

2-2а коридор 7.4 кв.м. варт.74344 ;

3-1 коридор 15.4 кв.м. варт.79223 грн.;

3-2 вітальня 20.9 кв.м. варт.107516 грн.;

3-3 кімната 13.9 кв.м. варт. 71506 грн. ;

3-4 кімната 18.7 кв.м. варт. 96199 грн.;

3-5 кладова 2.8 кв.м. варт.12964 грн.;

3-6 санвузол 7,4 кв.м. варт. 34261 грн.;

1-2 коридор 5.7 кв.м. варт.53949 грн.;

1-3 підвал 4.2 кв.м. варт. 33789 грн.;

1-4 кладова 13.0 кв.м. варт.123042 грн.;

1-5 кладова 8.8 кв.м. варт.74961 грн.;

Разом по житловому будинку 122.5 кв.м. вартістю 788617 грн.

С 1/2 септика варт. 4237.5 грн. ;

Сх Сходи вартістю 2079 грн.;

I 1/2 вимощення вартістю 320 грн.;

1-1 вхід в підвал 2.9 кв.м. варт.15670 грн.

Разом по С, сх., I вх.. пд. вартістю 22307 грн.

Разом по другому із співвласників 125,4 кв.м., 810923,5 грн., 99.9 кв.м. варт. 799500 грн., відступ від ідеальних часток 63/10 кв.м., 51/100 більша за належну частину на 11423.5 грн.

Перший варіант поділу передбачає виконання наступних ремонтно-будівельних робіт по переобладнанню житлового будинку:

- в приміщені 2-2 влаштувати розділяючу стіну, розділивши дане приміщення на два окремих приміщення 2-2а та 2-2б;

- для другого окремого входу в будинок в приміщені 2-3 пробити дверний проріз та влаштувати дверний блок;

- в приміщені 2-2а для виходу на мансардний поверх по новому влаштувати сходи з забігаючими ступенями.

Співвласникам виконати ремонтно-будівельні роботи по влаштуванню окремих систем інженерних мереж газопостачання, електропостачання, водопостачання, каналізації та опалення.

Вартість частини першого співвласника становить: 788076,5 грн. Вартість частини другого співвласника становить: 810923,5грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 5 945,40 грн. за проведення судової будівельно-технічної експертизи, судовий збір за подачу позовної заяви 3654 грн. та за подання апеляційної скарги в сумі 4019 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_7