АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5305/17 Справа № 174/7/17 Головуючий у 1 й інстанції - Данилюк Т. М. Доповідач - Варенко О.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів -Городничої В.С., Посунся Н.Є.,

при секретарі - Василенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19 травня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що її батькові ОСОБА_4 належала квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 20 травня 2002 року виконавчим комітетом Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, згідно з розпорядженням від 25.04.2002 р. за № 29-р.

Право власності на зазначене вище житло було зареєстроване БТІ «ВО ЖКГ м. Вільногірська» за № 2682 у книзі за № 7. При житті її батько склав заповіт, який було посвідчено нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори, реєстровий № 2084.

Батько помер 06 червня 2016 року, після його смерті у встановлені законом строки вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, до складу якої ввійшла 1/2 частина зазначеної вище квартири.

Іншу 1/2 частку зазначеної вище квартири успадкувала відповідач, як спадкоємець за законом 1-ї черги, яка на час відкриття спадщини перебувала в зареєстрованому шлюбі з її батьком.

Вона на цей час проживає за іншою адресою, але має намір переселитись до спірної квартири для постійного проживання в ній.

В свою чергу, відповідач наміру користуватись спірною квартирою не має, використовувати її для власного проживання також, оскільки увесь час відповідач залишалась зареєстрованою у своєму власному приватному будинку, розташованому в м. Вільногірську. Крім того, її пропозиції сплатити їй її частку в спірному житлі, відповідачка ігнорує, за комунальні послуги у спірному житлі не сплачує та витрат по утриманню квартири не здійснює, сплатити їй частку вартості квартири відповідач також не бажає.

З цих підстав просить суд припинити право власності відповідача на 1/2 частку належного їй спірного майна - квартири АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на іншу 1/2 частку квартири, яка належала відповідачу, право на яку припиняється; в порядку компенсації вартості майна відповідача, стягнути з неї на користь відповідача дійсну вартість належної відповідачу 1/2 частки спірної квартири.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та задовольнити її позовні вимоги.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 16 червня 2016 року - помер ОСОБА_4 (а.с.43).

Згідно свідоцтву про право на спадщину за заповітом та витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, належить на праві власності по ? частки успадкованої ними після смерті ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_2 (а.с.6-7), тобто частка відповідача ОСОБА_3, в спірному нерухомому майні є рівнозначною частці позивача ОСОБА_2 - 1/2.

Як вбачається з копії довідки № 7160 від 15.11.2016 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4, інших зареєстрованих за цією адресою осіб не значиться (а.с.11).

Відповідно до довідки №1919 від 14.03.2017 року, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 52). Дана квартира належить їй на праві приватної власності, що підтверджується інформаційною довідкою від 15.03.2017 року, виданою КП «БТІ м. Вільногірська» (а.с.53).

Відповідач - ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6(а.с.58). Даний будинок належить їй на праві власності, що підтверджується копією договору дарування від 10.05.1994 року (а.с. 59-60).

Згідно наданих позивачем квитанцій, нею внесено на депозит 71369 грн., в рахунок ? частки ОСОБА_3, у спільному майні, а саме квартирі АДРЕСА_8 Дніпропетровської області (а.с.57).

В матеріалах справи відсутні докази неподільності та неможливості виділення ? частки оспорюваної квартири в натурі; неможливості спільно володіти та користуватися спірною квартирою, оскільки ні позивач, а ні відповідач в цій квартирі не проживали, та не зареєстровані у АДРЕСА_7.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 316,317,319,328,355,357,358,361,365 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо неподільності спільної квартири та неможливого спільного володіння майном належними та допустимими доказами не підтверджені, тому не можуть бути прийняті за основу вирішення спору.

Правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, однак позивач у своїй скарзі ставить питання про порушення принципу рівності прав співвласників.

Аналіз положень ст. 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено лише за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 16.01.2012 року по справі № 6-81цс11, від 15.05.2013 року по справі № 6-37цс13, від 02.07.2014 року по справі № 6-68цс14. та від 23.11.2016 року по справі № 6-1943цс16, що свідчить про усталену судову практику у справах цієї категорії.

Відповідач у справі має значну частку у праві власності на спірну квартиру та рівні права з позивачем на користування та розпорядження нею. Припинення права власності відповідача не тільки може обмежити її конституційні майнові права та інтереси, а і завдати їй значної матеріальної шкоди.

Враховуючи вищенаведене, рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства, принципам справедливості, добросовісності та розумності. Доводи апеляційної скарги зводяться до суб'єктивного тлумачення норм права та висновків суду, прийнятих з дотриманням норм матеріального та процесуального права, не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19 травня 2017 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

Н.Є.Посунся