Ухвала

іменем україни

13 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ізмайлової Т.Л.,

суддів: Євтушенко О.І., Євграфової Є.П.,

КадєтовоїО.В., Мостової Г.І.,

за участю представника банку Тузова В.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою Сокуренко Наталії Вікторівни, яка діє в інтересах Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 5 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 5 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 27 червня 2008 року між ним та ОСОБА_4 був укладений кредитно-заставний договір за № 81АЛ020000129, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 55 392,57 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,60 % річних, зі строком повернення до 26 червня 2015 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за даним кредитним договором, того ж дня, 27 червня 2008 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 був укладений договір поруки, відповідно до якого остання зобов'язалась нести солідарну з ОСОБА_4 відповідальність за виконання в повному обсязі зобов'язань за кредитним договором.

В процесі користування кредитними коштами ОСОБА_4 порушував свої зобов'язання за договором, у зв'язку з чим рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 04 жовтня 2011 року з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача була стягнута заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 35 472,85 грн.

Посилаючись на те, що відповідачі й надалі не виконують умови кредитного договорутому, на думку позивача, у них утворилась нова заборгованість, яка станом на 20 серпня 2015 року становить 124 167,48 грн, що складається із: заборгованості за кредитом в сумі 25 558,48 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 7 671,67 грн, заборгованості з комісії за користування кредитом в сумі 17 725,60 грн та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 73 211,73 грн. При цьому позивач, віднявши від зазначеної суми заборгованості суму у розмірі 35 472,85 грн, яка була стягнута з відповідачів за попереднім судовим рішенням, просив стягнути з них у солідарному порядку на свою користь різницю заборгованості в сумі 88 694,63 грн, а також штрафи відповідно до умов договору в сумі 250 грн - фіксована частина та 4 434,73 грн - процентна складова, а всього на загальну суму 93 379,36 грн, а також стягнути на свою користь понесені ним судові витрати.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 5 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 5 квітня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі СокуренкоН.В., яка діє в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що у зв'язку з наявністю судового рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, строк договору закінчився, отже між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини з приводу виконання грошового зобов'язання. Крім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд зазначив про неможливість відповідачів до подвійної відповідальності у вигляді стягнення штрафів у розмірі 250 грн та 4434,73 грн одночасно з вимогою про стягнення пені, враховуючи відсутність підстав для їхнього стягнення поза межами дії кредитного договору.

Однак з такими висновками судів попередніх судових інстанцій не можна погодитись з таких підстав.

За вимогами статей 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 27 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитно-заставний договір за № 81АІ102000129, відповідно до умов якого останньому був наданий кредит в сумі 55 392,57 грн, у тому числі: частина кредиту в розмірі 48 880 грн - для придбання позичальником автомобіля; частина кредиту в розмірі 488,80 грн. - для оплати перших страхових платежів за договорами страхування на перший рік дії кредиту; частина кредиту в розмірі 34 грн. - для оплати коштів за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі; частина кредиту в розмірі 5 865,60 грн - для оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що оплачується в момент видачі кредиту; частина кредиту в розмірі 124,17 грн - для оплати вартості поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що сплачується в момент видачі кредиту, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,60 % річних, з кінцевим строком повернення до 26 червня 2015 року (а. с. 15 - 20, 21).

Пунктами 7.1, 17.9 вказаного кредитно-заставного договору передбачено, що застава забезпечує всі вимоги банку щодо виконання позичальником всіх його грошових зобов'язань за цим договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і у такому порядку, як установлено у цьому договорі. Предметом застави за цим договором є автомобіль Daewoo Nехіа 1.5 ОБ, 2008 року випуску, кузов НОМЕР_2, об'єм двигуна 1,5, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить позичальнику на праві власності.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за цим кредитним договором того ж дня, тобто 27 червня 2008 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою ОСОБА_7 було укладено договір поруки, предметом якого є надання поруки поручителем ОСОБА_7 перед кредитором за виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором від 27 червня 2008 року № 81АЛ02000129 стосовно повернення кредиту, відсотків, сплати винагороди та пені у випадку несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом (а. с. 22).

Як визнано позивачем у листі від 11 січня 2016 року за № 30.1.0.0/2-20160106/2839, останнє погашення за кредитним договором відбулось 09 червня 2009 року в сумі 938,31 грн (а. с. 101).

Відповідно до акта приймання автомобіля позичальника ОСОБА_4, який допустив прострочення за кредитним договором від 27 червня 2008 року № 81АЯ02000129, складеного 28 жовтня 2009 року кредитним інспектором ПАТ КБ «ПриватБанк», у присутності відповідача ОСОБА_4 було оглянуто та передано позивачу автомобіль Daewoo Nехіа, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 для реалізації за ринковою вартістю із спрямуванням отриманих коштів на погашення заборгованості у випадку невиконання зобов'язань перед банком до 12 листопада 2009 року (а. с. 74, 101).

За нотаріально посвідченою довіреністю від 18 травня 2010 року відповідач ОСОБА_4 уповноважив позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» розпоряджатися належним йому на праві власності автомобілем Daewoo Nехіа, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 (а. с. 75).

За даними територіального сервісного центру № 5943 регіонального сервісного центру МВС у Сумській області, вказаний автомобіль, який був предметом застави, 24 червня 2010 року був знятий з обліку представником ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до меморіальних ордерів від 29 липня 2010 року кошти від реалізації вказаного автомобіля в сумі 50 000 грн були спрямовані на погашення заборгованості за кредитним договором, у тому числі: на погашення кредиту - 677,12 грн + 11 131,30 грн + 18 984,48 грн, на погашення процентів за користування кредитом - 5 346,15 грн, на погашення комісії - 6 203,96 грн, на погашення пені - 7 656,99 грн. (а. с. 87, 101, 104 -107).

Заочним рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 04 жовтня 2011 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27 червня 2008 року № DN81AR02000129 в розмірі 35 472,85 грн, а також вирішено питання про судові витрати (а. с. 6).

Згідно з постановою виконавчої служби від 15 грудня 2011 року відкрито виконавче провадження про стягнення з відповідачів у примусовому порядку вказаних у заочному рішенні суду сум.

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 19 січня 2013 року ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, після чого змінила прізвище на ОСОБА_4 (а. с. 51).

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитно-заставним договором № DN81AR02000129станом на 20 серпня 2015 року вбачається, що відповідачу ОСОБА_4 після ухвалення попереднього судового рішення продовжувала нараховуватись заборгованість за цим договором на загальну суму 124 167,48 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 25 558,48 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 7671,67 грн, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 17 725,60 грн та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 73 211,73 грн. Віднявши від вказаної вище суми ту заборгованість, яка була стягнута за попереднім рішенням суду в розмірі 35 472,85 грн, позивач просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів різницю між поточною заборгованістю та задоволеною раніше судом в сумі 88 694,63 грн, додавши до неї штрафи: у фіксованому розмірі - 250 грн і у відсотковому розмірі від суми заборгованості - 4 434,73 грн, а всього на загальну суму 93 379, 36 грн (а. с. 7 - 9).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Оскільки судами не встановлено фактичних обставин у справі, на стадії касаційного перегляду справи виправити вказані недоліки неможливо, колегія суддів вважає, що необхідно судові рішення скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», подану представником Сокуренко НаталієюВікторівною, задовольнити частково.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 5 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 5 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийТ.Л. Ізмайлова
Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова