Провадження № 2/344/694/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Івано-Франківського міського суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4, мотивуючи тим, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 16.10.2014 року встановлено факт проживання однією сімєю без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 01.01.2004 року по 27.05.2012 року, яке в цій частині рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27.11.2014 року залишено без змін. Даний факт встановлено з 01.01.2004 року із набранням чинності Сімейного кодексу України, однак позивачка та ОСОБА_4 проживали разом без шлюбу з 1994 року та разом перебудовували квартиру по вул.Кисілевської 40/38А в м.Івано-Франківську з нежитлового приміщення в житлове за спільні кошти. На даний час вона проживає у вказаній квартирі. 27.05.2012 року ОСОБА_4 помер, після смерті якого відкрилась спадщина за законом на квартиру №38А по вул.Кисілевської, 40 у м.Івано-Франківську. Заінтересованими особами у прийнятті спадщини є відповідач ОСОБА_3 як син спадкодавця і спадкоємець першої черги за законом, та ОСОБА_2 як спадкоємець першої черги по спадковій трансмісії після смерті спадкоємця другої черги брата спадкодавця ОСОБА_5 Так як позивачка проживала разом з спадкодавцем ОСОБА_4 однією сімєю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, були повязані спільним побутом. ОСОБА_4 через свою хронічну хворобу потребував сторонньої допомоги, яку йому постійно надавала позивачка як вдома, так і в лікарні. Відповідачі не цікавились його станом здоровя. З 23.03.2005 року ОСОБА_4 хворів на подагричний артрит, який в подальшому ускладнився і він зазнавав систематичних гострих приступів подагри, під час яких не міг обходитись без сторонньої допомоги. Вказані приступи супроводжувались сильними болями в суглобах і унеможливлювали його самостійне пересування, які впливали на серце і артеріальний тиск, що часто призводило до важкого стану і виникала потреба у сторонній допомозі та стаціонарному лікуванні. Крім того зайва вага обмежувала його у рухах, тому вся хатня робота лягла на руки позивачки. Вона працювала на двох роботах, заробляла значно більше від ОСОБА_4, оскільки останній постійно потребував дороговартісного лікування, за яке оплачувала вона. Відповідачі жодної матеріальної допомоги на лікування не надавали. Через хворобу ОСОБА_4 періодично був змушений стаціонарно лікуватись, де позивачка постійно перебувала з ним в палаті, однак здебільшого лікування проводилось амбулаторно вдома, де вона забезпечувала йому догляд, опікувалась ним та допомагала у лікуванні. Оскільки позивачка протягом їхнього спільного життя з ОСОБА_4 опікувалася, матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані, має право нарівні з відповідачами успадковувати майно померлого як спадкоємець першої черги згідно з вимогами ч.2 ст.1259 ЦК України. Просила позов задоволити, визнати за нею право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві. Просили позов задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 в судовому засіданні проти задоволення заявлених позовних вимог заперечив з підстав, викладних в поданому до суду письмовому запереченні (а.с. 59-61). Просив в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 44, 52, 74, 82, 96, 103).

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 в судових засіданнях 15.06.2017 року та 02.08.2017 року суду пояснили, що знають позивачку та її покійного чоловіка ОСОБА_4 Стверджують, що покійний ОСОБА_4 протягом тривалого часу хворів, не міг нормально пересуватись, оскільки, мав цукровий діабет, подагру, тиск, його боліли ноги, страждав ожирінням. Працював в ЖЕКу(сантехніком), однак виконував легшу роботу сидячи. Його товариші виконували непосильну для нього роботу. У побуті без сторонньої допомоги обійтися не міг. Марія давала йому ліки, робила уколи, як дома, так і на роботі, готувала їжу, допомагала одягнутися, взутися, пересуватися, так як останні два роки до смерті ОСОБА_11 сам себе не міг обслужити, майже не ходив. Коли ставало гірше перебував на лікарняному. Під час його перебування на стацонароному лікуванні, ОСОБА_9 теж була з ним , здійснюваала його догляд. Інших родичів ОСОБА_4 не бачили. Ні родичі, ні діти йому не допомагали. Похорони робила теж ОСОБА_1 ОСОБА_1 зі ОСОБА_4 проживали у квартирі на першому поверсі, яку вони за спільні кошти переобладнали з побутової кімнати-колясочної. Ніхто із рідних ОСОБА_4 їм допомоги не надавав ні фізичної, ні матеріальної, лише син та внучка ОСОБА_1 надавали їм таку допомогу. Оскільки, Марія працювала на двох-трьох роботах, обробляла город, то в основному забезпечувала їх двох ОСОБА_1. Син ОСОБА_11 за життя до батька не приходив, бачили його лише на похоронах, свідкам відомо, що відносними батька та сина були поганими.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні суду пояснила, що вона є лікарем-терапевтом, займається експертизою, дає відповідні висновки. Вивчивши медичні документи ОСОБА_4 прийшла до висновку, що померлий часто звертався з приводу надання медичної допомоги з приводу подагри з больовим синдромом, на яку хворів з 2010 року, 4 ступінь ожиріння. З таким діагнозом, мав би бути на групі інвалідності. Вказана хвороба спричинює ускладнення на роботу нирок, ішемічну хворобу серця, гіпертонію. З огляду на викладені діагнози, ОСОБА_4 потребував постійної сторонньої допомоги, постійних знеболюючих препаратів, був тяжким пацієнтом. У період загострення подагри, пацієнт був значно обмежений у русі, практично не міг ходити. Під час ремісії хвороби міг працювати, однак в стадії загострення потребував стороннього догляду, дороговартісного лікування. При подагрі, ожирінні, хворобі серця, нирок повинен був дотримуватись спеціальної дієти. За вибором пацієнта, міг не госпіталізовуватись при умові, що є належні умови для надання відповідної допомоги. Як вбачається із матеріалів, покійний постійно перебував під контролем терапевта, ревматолога та інших спеціалістів.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_2 Знає ОСОБА_4 з 1992 року, він не був важкохворим, мав зайву вагу, працював в ЖЕКу, а вона там працювала техпрацівницею. ОСОБА_14 підтримував звязок з братом та сином. Працював до травня 2012 року, не потребував стороннього догляду. Про хворобу ОСОБА_4 нічого не відомо. Що у нього була жінка ОСОБА_1 - їй не відомо. Марію не знає. Однак, стверджує, що ОСОБА_4 був з ОСОБА_1 у неї в гостях. Приходила до нині покійного ОСОБА_4 на каву, яку їм подавала ОСОБА_1. Хто здійснював догляд за ОСОБА_4 їй не відомо. Поминальну службу за ОСОБА_4 та його покійним батьком робила теж ОСОБА_1, куди свідок зі своїм чоловіком приїжджала. Добре знайома з ОСОБА_1.

Заслухавши пояснення учасників судовго розгляду, свідків, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16.10.2014 року встановлено факт проживання однією сімєю без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 01 січня 2004 року по 27 травня 2012 року (а.с. 4, 5), яке в цій частині рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27.11.2014 року залишено без змін (а.с. 6-8).

Як вбачається із тексту рішення Івано-Франківського міського суду від 15.06.2016 року, підтверджено факт спільного проживання та здійснення переобладнання нежитлового приміщення щитової-калясочної під квартиру №38А на вул.Кисілевської, 40 в м.Івано-Франківську ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 за спільні кошти до моменту отримання ним ордеру в 2001 році (а.с.19-21). Згідно ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09.08.2016 року рішення Івано-Франківського міського суду від 15.06.2016 року залишено без зміни (а.с. 22-24).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а тому вказані вище обставини не підлягають доказуванню.

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_15 І-НМ №141088 від 08.06.2012 року ОСОБА_4 помер 27.05.2012 року у віці 49 років, про що зроблено відповідний актовий запис за №812 (а.с. 9).

Як вбачається із копії відповіді Івано-Франківської міської поліклініки №3 від 09.02.2016 року №48/01-21/19/09, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, спостерігався в МП №3 з 23.03.2005 року по 02.12.2011 року, йому встановлено діагноз подагричний артрит, хронічний пієлонефрит в ст.загострення, подагрична нирка, подагрична нефропатія, гіпертонічна хвороба ІІ ст.2, кардіосклероз дифузний та вогнищевий (а.с. 10).

Згідно копії виписки з історії хвороби №659610 Івано-Франківської центральної міської клінічної лікарні, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував на лікуванні у ревматологічному відділенні з 17.06.2010 року по 30.06.2010 року з діагнозом: подагра, подагричний поліартрит, акт.ІІІ-І, гострий приступ, тофуси на вушних раковинах, ліктевих суглобах.ФНС ІІ. Генапот. Уролітіаз. Аліментарно-конституційне ожиріння ІІ ст. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ризик ІІ.ІХС. Кардіосклероз дифузний та вогнищевий (нижня стінка лівого шлуночка), міграція водія ритму .СН І.ФК ІІ (а.с. 11).

Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. ОСОБА_12 та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК Україн на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно квартиру №38А по вул.Кисілевської, 40 в м.Івано-Франківську. Заповітного розпорядження щодо належного йому майна останній не залишив, а тому відповідно до ст. 1233 ЦК України право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України.

Згідно зі ст.ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємцям). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Оскільки позивачка ОСОБА_1 проживала однією сімєю з ОСОБА_4, вона є спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті останнього.

Частиною 2 статті 1258 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Померлий ОСОБА_4 до своєї смерті тривалий час важко хворів, про що свідчить відповідь Івано-Франківської міської поліклініки №3 від 09.02.2016 року №48/01-21/19/09, та підтверджується показами свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12

Показання свідка ОСОБА_13 суд до уваги не бере, оскільки вона давала суперечливі покази, путалась у поясненнях, часто їх змінюючи.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_4 перед смертю постійно потребував сторонньої допомоги та не мав можливості себе обслуговувати через численні захворювання, у зв'язку з чим позивачка постійно надавала таку допомогу. Саме позивачка в справі, особисто забезпечувала медикаментами та оплачувала лікування ОСОБА_4 у медичних закладах.

На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення шляхом визнання за позивачкою права на спадкування в першій черзі спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_4.

На підставі наведеного, ст.ст. 1216, 1218, 1233, 1258, 1261, 1264 ЦК України, керуючись ст.ст. 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4, який помер 27.05.2012 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Пастернак І.А.