Ухвала

іменем україни

24 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.

суддів: Завгородньої І.М. Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., ПоповичО.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Луганської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Маріампольська» про визнання права на земельну частку (пай), за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Луганської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Маріампольська» (далі - СВК «Агрофірма «Маріампольська») про визнання права на земельну частку (пай).

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 30 грудня 1999 року агрофірма «Маріампольська» отримала державний акт на право колективної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Луганської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області.

Будучи членом агрофірми «Маріампольська» на час передачі землі у колективну власність для ведення сільськогосподарського виробництва позивач був включений до списку громадян - членів зазначеного підприємства, що дає йому право на отримання у приватну власність земельної частки (паю). Проте він земельну ділянку частку (пай) не отримав, сертифікат на земельну частку (пай) йому не видавали, земельну ділянку в натурі не виділяли та у приватну власність за рахунок земель колишньої агрофірми «Маріампольська» не передавали.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просив суд визнати поважною причину та поновити строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про захист цивільного права на земельну частку (пай), визнати за ним право на земельну частку (пай), яка становить 7,07 га в умовних кадастрових гектарах земель колективної власності агрофірми «Маріампольська» на території Луганської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, земельну ділянку виділити із земель колективної власності СВК «Агрофірма «Маріампольська», на території Луганської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області.

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право на земельну частку (пай), яка становить 7,07 га в умовних кадастрових гектарах земель колективної власності агрофірми «Маріампольська» на території Луганської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області.

Земельну ділянку ОСОБА_3 виділено із земель колективної власності СВК «Агрофірма «Маріампольська», що розташовані на території Луганської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2016 року рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2014 року скасовано й ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судами встановлено, що в результаті приватизації радгоспу «Маріампольський» шляхом його викупу, в тому числі за рахунок державних майнових сертифікатів належних його працівникам, було утворено Агрофірму «Маріампольська»,статут зареєстровано в Петрівському райвиконкомі 05 квітня 1996 року, реєстраційний № 50, свідоцтво № 00853777.

Відповідно до зазначеного Статуту, Агрофірма «Маріампольська» є правонаступником радгоспу «Маріампольський» на базі якого вона утворена,що підтверджується листом Петрівської РДА від 05 квітня 2013 року № 01-44/129/1.

Розпорядженням голови Петрівської районної державної адміністрації від 14 березня2000 року № 81-р здійснено державну реєстрацію Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Маріампольська», який діє на даний час, за статутом якого, кооператив є правонаступником Агрофірми «Маріампольська», що підтверджується листом Петрівської РДА від 05 квітня 2013 року № 01-44/129/1.

Відповідно до довідки відділу Держкомзему у Петрівському районі Кіровоградської області від 15 квітня 2013 року № 01-14/655, згідно державного акта на право колективної власності на землю, виданого колишній Агрофірмі «Маріампольська», зареєстрованого 30 грудня 1999 року, розмір середньої земельної частки (паю) становить 7,07 га в умовних кадастрових гектарах.

Архівною довідкою від 17 листопада 2014 року № 01-75/72 підтверджується, що позивач прийнятий в члени Агрофірми «Маріампольська» згідно заяви.

Крім того, встановлено, що право ОСОБА_3 на земельну частку (пай), як члена агрофірми «Маріампольська», підтверджується довідкою виданою Петрівською районною державною адміністрацією, та відомостей про виключення із членів агрофірми «Маріампольська» позивача за період з 01 січня 1996 року по 31 грудня 1999 року немає.

У відповідності до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Зі змісту наведеного вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 , 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, особи, які отримали сертифікат на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай),є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду. Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації, прийняте за їх заявою про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Судами встановлено, що державний акт на право колективної власності на землю Агрофірма «Маріампольська» отримала 10 грудня 1999 року.

У списку громадян-членів Агрофірми «Маріампольська», що є додатком до державного акта на право колективної власності на землю, під № 684 значиться ОСОБА_3

Значиться позивач під № 14 і в додатку № 1 осіб, що мають право на земельну частку (пай) в Агрофірмі «Маріампольська».

Архівними довідками підтверджується, що ОСОБА_3 рішенням зборів від 05 квітня 1996 року прийнятий в члени агрофірми згідно з заявою, відомостей виключення його з членів агрофірми за період з 01 січня 1996 року по 31 грудня 1999 року немає.

За таких обставин апеляційний суд дійшов правильного висновку, що у позивача виникло право на одержання земельної частки (паю).

У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що право на одержання земельної частки (паю) у членів КСП виникає з моменту передачі членам КСП державного акту направо колективної власності на землю.

Згідно з відповіддю відділу Держземагенства у Петрівському районі, середній розмір земельної частки (паю) по колишній Агрофірмі «Маріампольська» розташованій на території Луганської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області становить 7,07 га в умовних кадастрових гектарах, середня вартість земельної частки (паю) за зазначеним господарством станом на час реєстрації та видачі сертифікатів на право на земельну частку (пай) 25 березня 2000 року становить 9 170 грн.

Встановлено, що позивач сертифікат на право на земельну частку (пай) у встановленому законом порядку не отримав, поважних причин не отримання сертифікату не навів.

Відповідно до п. 6 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України 2004 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

На пред'явлення позову про витребування належного громадянину майна, інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений ст. 50 Закону України «Про власність» і ст.71 ЦК УРСР (діючих на час виникнення спірних правовідносин) трирічний строк позовної давності, якщо інше не передбачено законом.

Оскільки право на позов у позивача виникло ще у 2000 році, то трирічний строк позовної давності минув ще до набрання чинності ЦК України 2004 року.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін (ст.75 ЦК УРСР).

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення апеляційний суд, враховуючи, що даних про те, що позивач звертався із заявою до Петрівської РДА про виділення в натурі земельної ділянки суду не надано, а до суду з позовом позивач звернувся в грудні 2014 року, будь-яких належних доказів чинення перешкод звернення з позовом до суду з 2000 року по грудень 2014 року не надав та не навів причин поважності пропуску строку позовної давності, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову за закінчення строку позовної давності для пред'явлення позову.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення й зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Л.М. Мазур

О.В.Попович