Справа № п-5а/12
Провадження № 6/369/71/17
УХВАЛА

Іменем України

25.05.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчко А.Я.,

секретаря Раситюк М.П.

розглянувши заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

02.03.2017 року ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про поворот виконання ухвали Києо-Святошинського районного суду від 20.02.2012 року.

У подальшому заявник ОСОБА_1 звернулась із заявою про забезпечення позову за вх.№ 11113 від 12.04.2017 року, просила заборонити вчинення реєстраційних дій щодо нерухомого майна ОСОБА_2, а саме, житлового будинку загальною площею 611, 7 кв.м, житловою площею 174, 6 кв.м з надвірними будівлями та спорудами за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район,. с. Гореничі. вул. Стрилецька. будинок 3 (реєстраційний номер майна 31445095):

Заявник зазначила, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2015 року було скасовано вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.04.2010 року по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч.5 ст.185 КК України та знято постановою Києво-Святошинського талонного суду Київської області від 31 січня 2017 p., арешт накладений постановою від 16.07.2009 р. слідчим СВ Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київської області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_3 на прикраси, які вилучені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: м. Київ, вул.. Луначарського, б.З-Г, кв.66, та передані на зберігання до фінансової частини Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київської області.

Заявник вказує, що у разі неможливості повернути майно передбачається відшкодування вартості цього майна в розмірі грошових коштів, одержаних від його реалізації

У порядку забезпечення виконання судового рішення по поверненню ювелірних виробів та із урахуванням знаходження ОСОБА_2 довгий час за межами України (згідно відомостей в матеріалах кримінальної справи) накласти заборону на вчинення реєстраційних дій, щодо домоволодіння: житловий будинок загальною площею 611, 7 кв. м, житловою площею 174, 6 кв. м з надвірними будівлями та спорудами за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Гореничі, вул. Стрилецька, будинок З (реєстраційний номер майна 31445095), який належить на праві власності ОСОБА_2.

Сторони в судове засідання не з'явились, проте їх неявка не перешкоджає розгляду заяви. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.151 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно з ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити в подальшому неможливим виконання рішення суду.

Частиною 2 ст.152 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до абз.1 ч.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, законодавець вказує лише на можливість, а не обов'язок суду забезпечити позов, при чому відповідно до вимог законодавства це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.380 ЦПК України питання про поворот виконання вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.

А в ч.1 ст.381 ЦПК України зазначено, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом при новому розгляді справи або судом апеляційної чи касаційної інстанції, заява відповідача про повернення стягненого з нього за скасованим рішенням майна розглядається судом, у якому перебуває справа. Заяву про поворот виконання можна подати у межах позовної давності.

Таким чином, поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Як наголошено в Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини).

Вказаного висновку дійшов Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2011 року у справі № 13-рп/2011, яке є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що застосування норм про поворот виконання може мати місце тільки за наявності таких умов. Першою є скасування рішення про присудження чи зобов'язання вчинити певну дію або утриматися від її вчинення, яке стало підставою для видачі виконавчого документа, який повністю або частково був виконаний. Другою умовою виступає скасування рішення і залишення позову без задоволення, задоволення позову частково, закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду.

Як наголосив Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року за № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Дослідивши матеріали та обставини справи, доводи викладені у заяві позивача про забезпечення позову, суддя не вбачає підстав для задоволення вищезазначеної заяви оскільки як вбачається із матеріалів у провадження Києво-Святошинського районного суду знаходиться лише заява про поворот виконання ухвали суду, отже, єдиною підставою для забезпечення майбутніх позовних вимог є наявність цивільної справи, інакше вжиття забезпечення позову до подання позову, не передбачено діючим цивільно-процесуальним законодавством.

Крім того, з аналізу наведених вище норм права вбачається, що правових підстав для вирішення питання про поворот виконання ухвали суду про забезпечення позову цивільний процесуальний закон не передбачає.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 151, 209, 210 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: А.Я. Волчко