У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

23 травня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Жданової В.С., Канурної О.Д.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби Донецької області, треті особи: публічне акціонерне товариство «Альфа-банк», Київський районний відділ державної виконавчої служби міста Донецьк Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, про стягнення шкоди, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 13 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби Донецької області, треті особи: публічне акціонерне товариство «Альфа-банк», Київський районний відділ державної виконавчої служби міста Донецьк Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, про стягнення шкоди, зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що порушує право на справедливий суд і доступ до правосуддя, як складову цього права.

Вважає, що суд визнав право позивача на звернення з позовом до суду, проте прийшов до висновку, що для ухвалення законного та обґрунтованого рішення необхідно вирішення іншої пов'язаної справи.

Тому суд першої інстанції був зобов'язаний зупинити провадження у справі про відшкодування матеріальної шкоди до вирішення кримінальної справи за заявою з приводу незаконних дій Державної виконавчої служби та розтрати майна, на яке накладено арешт. Відмовивши у зупиненні провадження у справі задля з'ясування питання, від якого залежить вирішення даної справи, суд порушив норми процесуального права, що призвело до її неправильного вирішення.

Крім того, суд, відмовивши у задоволенні позову у зв'язку з недоведеністю завданих збитків, позбавив його можливості на отримання завданої йому матеріальної шкоди внаслідок зникнення його автомобілю. Зазначив, що суд в порушення ст. 10 ЦПК України, не сприяв всебічному і повному вирішенню справи, що є порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез?явившихся сторін та представників третіх осіб.

Заслухавши суддю - доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовано норми матеріального й процесуального права, досліджувати докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суд першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Судом першої інстанції встановлено та це вбачається з матеріалів справи, що згідно до договору №07.07.58/к від 20 липня 2007 року ТОВ «Алекс Восток» продав, а ОСОБА_1 купив товар - автомобіль Hyundai Sonata вартістю 150000,00 гривень (а.с. 11-14).

Відповідно до кредитного договору №700000648 від 26 липня 2007 року, ЗАТ «Альфа-банк» надав ОСОБА_1 кредит та прийняв в заставу в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором предмет застави - транспортний засіб Hyundai Sonata, 2007 року випуску, чорного кольору, державний номер - НОМЕР_1, номер кузову - НОМЕР_2, тип легковий седан, а ОСОБА_1 прийняв кредит в сумі 30003,00 доларів США, з процентною ставкою 13,50% з остаточною датою повернення кредиту - 27.07.2013 року та передав банку в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором предмет застави, який сторони за домовленістю оцінюють у 150000,00 грн. (а.с. 9-10).

З рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 червня 2013 року видно, що позичальник ОСОБА_1 належним чином умови кредитного договору не виконував, тому позов ПАТ «Альфа-банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 по стягнення заборгованості за кредитним договором №700000648 від 26 липня 2007 року - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-банк» заборгованість за кредитним договором №700000648 від 26.07.2007 року у сумі 366177,56 грн., а також судові витрати у розмірі 3219,00 грн. (а.с. 15-16).

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №39441427 від 22.08.2013 року було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-банк» борг у розмірі 369396,56 грн. (а.с. 17).

З акту опису та арешту майна від 21.11.2013 року вбачається, що описано та накладено арешт на автомобіль Hyundai Sonata 2.4, реєстраційний номер - НОМЕР_1, номер кузову - НОМЕР_2, 2007 року випуску, чорного кольору. Описане майно має бути передане на реалізацію не раніше 1 грудня 2013 року. На описане майно накладено арешт і встановлено обмеження права користуватися ним: заборона відчуження. Описане майно прийняв на відповідальне зберігання та попереджений про кримінальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна ОСОБА_4 (а.с. 18-19).

З листа Київського районного управління юстиції у м. Донецьку Відділу державної виконавчої служби від 15.05.2014 року видно, що виконавче провадження №39441427 відкрито за фактичним місцем мешкання боржника та знаходиться у відділі державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у м. Донецьку (а.с. 23).

Листом Київського районного відділу державної виконавчої служби м. Донецьк від 03.10.2016 року повідомлено, що виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-банк» заборгованості в розмірі 369396,56 грн. перебуває на виконанні з 22.08.2013 року та знаходиться за місцем попередньої реєстрації на тимчасово непідконтрольній території України. Здійснити вивезення майна та виконавчих проваджень не уявляється можливим (а.с. 30).

З листів Волноваського відділу поліції Великоновосільківського відділення поліції від 1

червня 2016 року та Красноармійської місцевої прокуратури від 08.11.2016 року вбачається, що розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000422 за фактом неправомірних дій посадових осіб державної виконавчої служби СВ Великоновоселківського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України триває (а.с. 28, 52).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності та необґрунтованості позовних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1166 ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Пунктом 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №6 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах, передбачено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Аналіз наведених вище норм дає підстави зробити висновок про те, що вимоги позивача про стягнення шкоди є передвчасною, у зв'язку з відсутністю доказів протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця.

Отже, висновок суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції зобов'язаний

зупинити провадження у справі до вирішення кримінальної справи за заявою з приводу незаконних дій Державної виконавчої служби та розтрати майна, на яке накладено арешт є безпідставними з наступних підстав.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України у разі неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, суд зобов'язаний зупинити провадження у цій справі.

Справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства є цивільна, господарська, кримінальна або адміністративна справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом. Наведене підтверджується ухвалою про відкриття провадження у справі, ухвалою про порушення провадження у справі, з яких вбачається характер спору.

Винесення постанови про порушення кримінальної справи органами досудового слідства або подання позовної заяви до суду позивачем не є підставою для зупинення провадження у справі.

При неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства, підставою для зупинення провадження у цивільній справі може бути лише наявність кримінальної справи на розгляді в суді.

За таких обставин, суд першої не мав достатніх підстав для зупинення провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги щодо невиконання судом першої інстанції вимог статті 10 ЦПК України щодо не сприяння судом всебічному і повному вирішенню справи є необґрунтованими з наступних підстав.

В частині 4 цієї статті зазначено, як саме суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Таке сприяння полягає у роз'ясненні особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов'язків (це суд робить в підготовчій частині судового розгляду - ст. 167 ЦПК), попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (наприклад, правові наслідки відмови від позову - ч. 2 ст. 174 ЦПК) і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК (наприклад, витребування доказів - ст. 137 ЦПК).

З матеріалів справи вбачається, що суд виконав всі передбачені законом дії, а саме: роз'яснив сторонам їх права і обов'язки, будь-яких клопотань до суду не надійшло, від позово позивач не відмовився.

Крім того, апеляційний суд на виконання вимог ст. 10 ЦПК України зробив запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо зазначеного позивачем житлового будинку №18 по вулиці Шкільної в місті Селидове Донецької області. З відомостей цих реєстрів видно, що житловий будинок №18 по вулиці Шкільної в місті Селидове Донецької області належить позивачеві ОСОБА_1 та відомості у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за вказаними параметрами відсутні.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленого рішення суду першої інстанції.

Виходячи з наведеного вище, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи.

За таких обставин, враховуючи що апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної оцінки досліджених по справі доказів, підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: