АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/795/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Пироженко (В.Д.) В. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддівОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "ВіЕйБіБанк" - ОСОБА_5 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 лютого 2017 року у справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "ВіЕйБіБанк" до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості ,-

в с т а н о в и л а :

24 жовтня 2016 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "ВіЕйБіБанк" ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № 274 від 25 вересня 2007 року, відповідно до якого останньому надано кредит в розмірі 252 500 грн. у тимчасове користування до 24 вересня 2012 року на умовах повернення, строковості, платності зі сплатою 17% річних, а з 24 квітня 2009 року 24,5% річних.

18 травня 2010 року у єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців зареєстровано зміни найменування юридичної особи. ПАТ «ВіЕйБі Банк» є правонаступником ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк». На підставі постанови Правління Національного Банку України від 19 березня 2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення від 20 березня 2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноважену особу на ліквідацію.

Позивач вказує, що згідно п. 2.5.1 договору, позичальник зобовязується щомісячно не пізніше дати встановленої в графіку поповнювати рахунок банку шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суму платежів, встановлених в графіку.

03 листопада 2010 року Соснівським районним судом м. Черкаси ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором № 274 від 25 вересня 2007 року в розмірі 206 664,54 грн., з яких : 184025,44 грн. - кредит; 944,17 грн. - відсотки; 2350,82 грн. комісія за РО; 19344,11 грн. штраф.

Позивач зазначає, що незважаючи на рішення суду, зобовязання за кредитним договором до цього часу не виконано та станом на 05 жовтня 2016 року загальна сума заборгованості становить 458138,53 грн., з яких : 166884,96 грн. - кредит; 278782,53 грн. - відсотки, 4324,72 грн. - комісія за РО, 8146,33 грн. штраф за пропуск платежів нарахований за останній рік. Таким чином, різниця нестягненої суми становить 287 958,59 грн.

Просить стягнути з ОСОБА_7 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 287 958 грн. 59 коп.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 лютого 2017 року позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 135190,36 грн., 8146,33 грн. пені, а всього 143336,69 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судовий збір в сумі 1430,33 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "ВіЕйБіБанк" - ОСОБА_5 подала на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд неповно зясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, обєктивному та неупередженому її розгляду, судом допущено порушено норм матеріального та процесуального права. Апелянт також вказує, що судом неправильно застосовано строк позовної давності, адже перебіг позовної давності переривався вчиненням відповідачем сплати заборгованості за кредитним договором, що свідчить про визнання ним боргу. Просить рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 лютого 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення комісії у розмірі 1973,90 грн. та відсотків у сумі 142 648 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_7 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість по оплаті комісії в розмірі 1973,90 грн. та оплаті відсотків за користування кредитом у сумі 142 648 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.

Представником позивача - апелянта на адресу суду подано клопотання від 24 квітня 2017 року про розгляд справи за відсутності представника апелянта.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, яка зявилася в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача не підлягають повному задоволенню, оскільки є підстави для застосування строків позовної давності, а тому посилання представника позивача на те, що відповідач проводить відповідні виплати по квитанціях, а значить перебіг позовної давності переривався вчиненням відповідачем сплати заборгованості за кредитним договором, що свідчить про визнання ним боргу, тому строк позовної давності позивачем не пропущено, є необґрунтованим. Суд обґрунтовував свої висновки тим, що відповідач, починаючи з січня 2013 року здійснював сплату платежів. Однак згідно до наданих відповідачем копій квитанцій вбачається, що сплата вказувалась на виконання рішення суду. Тому суд дійшов висновку, що внесення цих платежів не може трактуватись як вчинення відповідачем дій, які свідчать про визнання ним боргу, нарахованого позивачем після винесення судового рішення.

З огляду на дані обставини справи судом застосовано строк позовної давності, оскільки сторони встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 24 вересня 2012 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає висновки суду такими , що відповідають обставинам справи та вимогам закону, судом правильно застосовано строки позовної давності до вимог заявлених позивачем.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 25 вересня 2007 року було укладено договір № 274 між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_7, згідно до умов якого останньому надано кредит в розмірі 252 500 грн. у тимчасове користування до 24 вересня 2012 року на умовах повернення, строковості, платності зі сплатою 17% річних, а з 24 квітня 2009 року 24,5% річних (а. с. 6-11).

18 травня 2010 року у єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців зареєстровано зміни найменування юридичної особи. ПАТ «ВіЕйБі Банк» є правонаступником ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк».

На підставі постанови Правління Національного Банку України від 19 березня 2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення від 20 березня 2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноважену особу на ліквідацію.

Згідно п. 2.5.1 договору, позичальник зобовязується щомісячно не пізніше дати встановленої в графіку поповнювати рахунок банку шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суму платежів, встановлених в графіку.

Згідно зі ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», до повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відноситься вжиття передбачених законодавством заходів щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання виникають з договорів та інших правочинів.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання зобовязання.

Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст. 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 листопада 2010 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором № 274 від 25 вересня 2007 року в розмірі 206664,54 грн., з яких : 184025,44 грн. - кредит; 944,17 грн. - відсотки; 2350,82 грн. комісія заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту; 19344,11 грн. - штраф (а. с. 29-30).

Дане рішення набрало законної сили 01.02. 2011 року та є чинним.

Звертаючись до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_7, представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "ВіЕйБіБанк" вказала, що незважаючи на рішення суду зобовязання за кредитним договором до цього часу не виконано, станом на 05 жовтня 2016 року загальна сума заборгованості становить 458138,53 грн., з яких : 166884,96 грн. - кредит; 278782,53 грн. - відсотки, 4324,72 грн. комісія - заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту, 8146,33 грн. - штраф за пропуск платежів нарахований за останній рік. Таким чином, різниця нестягненої суми становить 287958,59 грн., на стягненні якої і наполягає позивач.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), що передбачено ст. 610 ЦК України.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди , що передбачено ст. 611 ЦК України.

Згідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України однією із форм відповідальності за порушення зобовязання є сплата неустойки, у вигляді штрафу або пені.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у порушення зазначених норм закону та умов кредитного договору, відповідач ОСОБА_6 не виконав належним чином зобовязання за вказаним кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку. Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_7.А. пені в розмірі 8146, 33 грн. , з чим погоджується колегія суддів.

Як вбачається із матеріалів справи представником відповідача ОСОБА_7 в суді першої інстанції заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до вимог позивача щодо стягнення заборгованості по відсотках в розмірі 142648 гривень, оскільки позов подано позивачем про стягнення заборгованості лише 24.10. 2016 року.

Так як позивач - апелянт просить стягнути комісію - заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту, в сумі 4324, 72 грн., а представник відповідача просить відмовити у її стягненні , оскільки комісія нараховувалась з 25.09. 2007 року по 24.09. 2012 року в розмірі 1973 грн. 90 коп.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог, застосувавши строки позовної давності до 24. 10 . 2013 року, оскільки позов було

позивачем подано 24.10. 2016 року.

За таких обставин, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції , який дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки комісія нарахована за період з 25.09. 2007 року по 24.09. 2012 року в сумі 4324, 72 грн., то дана вимога не підлягає задоволенню відповідно до ст. 256, 257 ЦК України, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності.

Виходячи з вищевикладеного, доводи апеляційної скарги щодо скасування рішення суду в цій частині вимог та їх задоволення про стягнення всієї суми відсотків та комісії є безпідставними та не підлягають задоволенню колегією суддів, оскільки не спростовують

висновків суду першої інстанції та наявних в матеріалах справи доказів, наданих сторонами.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 року у справі № 6-157цс16, яка є обовязковою для виконання всіма судами України згідно до ст. 360 7 ЦПК України зазначено, що виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, а процентів - кожного 10 числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Суд першої інстанції також вірно послався на правові позиції, висловлені Верховним Судом України в постановах від 19.03.2014 року у справі № 6-20цс14, у справі № 6-53цс14 від 17.09.2014 року, у справі № 6-154цс15, які є обовязковими для всіх судів України відповідно до ст. 360 7 ЦПК України .

Посилання представника апелянта на те, що відповідач проводить відповідні виплати по квитанціях, а тому строк позовної давності позивачем не пропущено, суд вважає необґрунтованими.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач ОСОБА_6, починаючи з січня 2013 року здійснює сплату платежів. Проте, згідно наданих відповідачем копій квитанцій вбачається, що сплата по платежам вказується за рішенням суду, тобто боржник виконує рішення суду. Тому внесення цих платежів не може трактуватись як вчинення відповідачем дій, які свідчать про визнання ним боргу, нарахованого позивачем після винесення судового рішення.

Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та їм дана належна оцінка під час розгляду справи судом першої інстанції.

Інших доводів, які б давали підстави для висновку про порушення чи неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, апеляційна скарга не містить, а тому вимоги позивача не підлягають до повного задоволення, а лише частково, як задоволено судом згідно рішення суду першої інстанції, отже відсутні підстави для скасування обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, були предметом розгляду суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тому не підлягають задоволенню.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "ВіЕйБіБанк" - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 лютого 2017 року у справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "ВіЕйБіБанк" до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :