Справа № 183/694/17
№ 2/183/1307/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Шевченко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Новомосковська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Новомосковська державна нотаріальна контора, в якому просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його вітчим, тобто чоловік його матері - ОСОБА_3. Його матір ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі до смерті ОСОБА_4, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3. За життя, а саме 27 березня 2008 року ОСОБА_3 склав заповіт, що був посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Кібець Л.Г., зареєстрований в реєстрі за № 374, у відповідності до якого все своє майно заповідав позивачу по справі. Відповідач по справі являється онучкою ОСОБА_3, спадкоємцем за правом представлення. Остання не повідомила позивача про смерть ОСОБА_3, тим самим, маючи на меті прийняти спадщину, перешкоджала спадкоємцю за заповітом прийняти спадщину у встановленому законом порядку. Крім того, ОСОБА_2 не повідомила нотаріуса про наявність інших спадкоємців. Між тим, ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_3 за життя був власником житлового будинку за АДРЕСА_1. В цьому будинку він проживав з ОСОБА_4, після смерті якої позивач, проживаючи постійно на території Ізраїлю, приїздив до України в 2012 році. Під час приїзду на Україну в 2012 році та в 2013 році позивач залишав ОСОБА_3 певну грошову суму для здійснення належного догляду за будинком, встановлення пам'ятника на місці поховання матері. Після роковини смерті матері позивач не приїздив на територію України, нікому не залишав своїх контактних даних, не підтримував стосунків з Україною через відсутність близьких родичів, а приблизно у вересні-жовтні 2016 року від ОСОБА_6 дізнався про смерть ОСОБА_3, яка повідомила, що ОСОБА_3 перед смертю продав їй будинок по АДРЕСА_1, однак угода купівлі-продажу оскаржується онукою ОСОБА_3, тому одразу він видав довіреність на ім'я ОСОБА_6, яка в його інтересах звернулася до державного нотаріуса Новомосковської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Між тим, встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини сплинув, тому позивач звернувся до суду зазначеним позовом. Наведені у позові обставини щодо проживання поза межами України, щодо відсутності інформації про смерть заповідача, ОСОБА_1 вважає поважними причинами, через які ним пропущений строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, тому просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 позов підтримала, пояснивши, що її довіритель постійно проживає на території Ізраїлю. Останній раз він був на території України в 2013 році, коли приїздив на роковини смерті своєї матері ОСОБА_4, яка по день своєї смерті проживала разом з ОСОБА_3 в АДРЕСА_1. Зазначений будинок ОСОБА_3 заповідав ОСОБА_1 ще в 2008 році. ОСОБА_1 постійно піклувався про ОСОБА_3, надавав йому кошти для утримання будинку по АДРЕСА_1. За будинком допомагали доглядати сусіди ОСОБА_3, а потім він виявив волю продати цей будинок їй. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, всі витрати на поховання були здійснені нею особисто. Між тим, ОСОБА_2, будучи онукою ОСОБА_3, будучи обізнаною про те, що ОСОБА_3 за життя розпорядився своєю власністю, звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а в подальшому звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку за АДРЕСА_1. Представник позивача наполягала на тому, що приблизно у жовтні 2016 року вона, перебуваючи на території Ізраїлю та розуміючи про наслідки визнання недійсності правочину, відшукала ОСОБА_1 на території Ізраїлю та повідомила його про те, що ОСОБА_3 помер, його онука, як спадкоємець за законом, оспорює договір купівлі-продажу нерухомого майна, тому матиме змогу отримати спадщину. ОСОБА_1 дуже обурився тій обставині, що волевиявлення ОСОБА_3 про продаж будинку оспорюється його онукою, а його, як спадкоємця за заповітом, навіть не повідомили про смерть заповідача. Таким чином, представник позивача звернула увагу суду на ту обставину, що ОСОБА_1 саме через відсутність інформації щодо смерті заповідача та наявності у його власності майна, спадкоємцем якого він являється, пропустив строк для прийняття спадщини.

Представники відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення про те, що ОСОБА_1 було відомо про смерть ОСОБА_3. Не дивлячись на те, що останній проживає на території Ізраїлю, його відшукали близькі родичі та в телефонному режимі повідомляли про смерть ОСОБА_3 Представник відповідача вважає, що наведені у позові причини через які ОСОБА_1 не прийняв спадщину не являються поважними, незнання про смерть спадкодавця без встановлення інших об'єктивних, непереборних, істотних труднощів не може бути підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. На думку представника відповідача жодних труднощів у позивача для вчасного прийняття спадщини у позові не наведено.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідчення свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 стверджується, що останній помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м.Дніпропетровську (а.с. 9).

27 березня 2008 року ОСОБА_3 склав заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Кібець Л.Г., зареєстрований в реєстрі за № 374, у відповідності до якого на випадок своєї смерті заповідав все своє майно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Судом встановлено, що після померлого ОСОБА_3 Новомосковською міською державною нотаріальною конторою заведено спадкову № 231/2014, у відповідності до якої 20.08.2014 року ОСОБА_2, як спадкоємець за правом представлення, звернулася з заявою про прийняття спадщини (а.с. 62).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 31 жовтня 2016 року, що набрало законної сили 01 березня 2017 року, саме за заявою ОСОБА_2 визнаний недійсним договір купівлі-продажу будинку, розташованого по АДРЕСА_1, що був укладений 24 квітня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с. 67-78).

14 жовтня 2016 року ОСОБА_1 подав до органів нотаріату заяву про прийняття спадщини (а.с. 64), яка надійшла до Новомосковської державної нотаріальної контори 09 листопада 2016 року від імені ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 (а.с. 65).

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а ч.1 ст. 1270 ЦК України визначає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Постановою державного нотаріуса Новомосковської міської державної нотаріальної контори від 12 листопада 2016 року спадкоємцю за заповітом ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 (а.с. 11).

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон дійсно зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщину.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживає в державі Ізраїль, і не проживав зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини.

Зі сторони відповідача були допитані свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які надали свідчення про те, що в телефонному режимі повідомили про смерть ОСОБА_3 брата позивача, який проживає на території Російської Федерації, іншого способу повідомити ОСОБА_1 про смерть ОСОБА_3 у них не було. Свідки наполягали на тому, що ОСОБА_1 був обізнаний про смерть ОСОБА_3 і не мав на меті приймати спадщину взагалі, однак ОСОБА_6, на їх думку, в такий спосіб намагається позбавити спадкоємця за правом представлення права на спадкування.

Зі сторони позивача був допитаний свідок ОСОБА_11, яка надала суду свідчення про те, що ОСОБА_1, перебуваючи на території Ізраїлю дізнався про смерть ОСОБА_3 від ОСОБА_6, яка повідомила його про наявність справи в суді щодо оспорювання договору купівлі-продажу нерухомого майна. Лише після цього ОСОБА_1 мав змогу подати заяву про прийняття спадщини.

Суд бере до уваги посилання представника відповідача на ту обставину, що незнання про смерть спадкодавця не являється само по собі поважною причиною для пропуску строку для прийняття спадщини. Аналіз показань свідків, з урахуванням пояснень сторін, не дає суду достовірних та належним чином підтверджених даних про точну дату чи про певні обставини, при яких ОСОБА_1 був повідомлений про смерть ОСОБА_3.

Між тим, вирішуючи питання про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, слід звернути увагу на ту обставину, що спадкуванням, відповідно до вимог ст.1216 ЦК України є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Спадкове правонаступництво є універсальним, оскільки до спадкоємців померлої особи переходять у сукупності права та обов'язки, що не припинилися внаслідок його смерті. До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 до моменту відкриття спадщини був обізнаний про відчуження ОСОБА_3 будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_6, тобто був впевнений про відсутність спадкового майна, на яке він, у разі смерті спадкодавця мав би переважне право. Як спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 не оспорював договір купівлі-продажу майна, однак і не приймав участі при розгляді справи про визнання правочину недійсним.

Незнання про смерть спадкодавця, в даному випадку, дійсно не являється поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, однак відсутність інформації у спадкоємця щодо обсягу спадкового майна, щодо наявності спору про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна вже після смерті спадкодавця являється, на думку суду, важливою обставиною, через яку ОСОБА_1, постійно проживаючи на території іншої держави, позбавлений був можливості на вчинення дій щодо прийняття спадщини, в тому числі права на одержання в натурі того, що одержав ОСОБА_3 від правочину, визнаного судом недійсним.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та має бути задоволений, а позивачу суд вважає за необхідне визначити додатковий строк, достатній для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_14, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5. При цьому суд вважає, що додаткового строку в один місяць буде достатньо для того, щоб позивач подав зазначену заяву.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.1270, 1272 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк в 1 (один) місяць, з дня набрання рішення законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд в десятиденний термін після його проголошення.

Суддя Сорока О.В.