Справа № 333/5600/17-ц
Пр. № 2/333/288/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.05.2017 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої судді Боровікової А.І., при секретарі Носаченко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, треті особи Комунарський відділ Управління реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, -
У жовтні 2017 р. позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що з жовтня 2013 року вона з колишнім чоловіком ОСОБА_4 проживала у належному останньому на праві власності житловому будинку, розташованому за адресою: м. Запоріжжя вул. Степова, 199. Чоловік сильно хворів, тому позивач весь час доглядала його. На реєстраційний облік за вищевказаною адресою позивача поставлено не було, хоча вони проживали однією сім'єю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу. Мали спільний побут, спільно утримували житлове приміщення. 07.01.2014 року ОСОБА_4 помер. За життя ОСОБА_4 склав заповіт на все належне йому майно на користь позивача. Після смерті ОСОБА_4 виник спір відносно спадкового майна з відповідачем ОСОБА_2, яка в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 Оскільки позивач постійно з жовтня 2013 р. проживає в житловому будинку за вищевказаною адресою, проте, не зареєстрована за адресою останнього, взагалі не має місця реєстрації, позивач просить суд визнати за нею право користування жилим приміщенням у житловому будинку, розташованому за адресою: м. Запоріжжя вул. Степова, 199.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, надала суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, додатково пояснила, що позивач з померлим чоловіком ОСОБА_1 тривалий час перебували у шлюбі та проживали в спірному будинку, від шлюбу мають дорослого сина. Відповідачка є другою дружиною померлого, яка, має неповнолітнього сина, батьком якого є померлий, та яка припинила шлюбні стосунки з померлим після того як останній захворів на тяжку хворобу. Після захворювання ОСОБА_4 звернувся до колишньої своєї дружини ОСОБА_1 (позивача) та запропонував відновити шлюбні стосунки, на що позивачка погодилась, повернулась проживати у належний чоловіку будинок за вищевказаною адресою, надавала останньому постійну сторонню допомогу, якої той потребував через тяжку хворобу, і позивач вимушена була продати належну їй на праві власності квартиру, що перейшла їй у власність після смерті її матері, а вилучені кошти витратила на лікування чоловіка.
Відповідач до судового засідання не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлена своєчасно у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, на підставі чого, суд, керуючись ст. ст. 169, 224 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, частин 1, 2 ст. 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце.
Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить, також ст.405 ЦК України.
Згідно з положеннями ЖК України до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної власності), їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64, ч. 3 ст.156 ЖК України). Об'єктом цього сервітуту є право обмеженого користування частиною житлового приміщення, визначеною власником житла.
Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, відповідно до якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.
Судом встановлено:
Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, будинок №199 розташований по вулиці Степова в місті Запоріжжі належав на праві власності ОСОБА_4, на підставі рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 17.12.2013 року.
ОСОБА_4, помер 07.01.2014 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть останнього, виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційного служби Запорізького міського управління юстиції 10.01.2014р., актовий запис № 135.
В спірному будинку позивач постійно проживає з жовтня 2013 року, що підтверджується довідкою квартального комітету № 29 від 21.07.2016 року.
Як вбачається з матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4, останнім за життя було складено заповіт від 01.11.2013 року, яким він все, належне йому на час смерті майно, заповідав позивачу ОСОБА_1
За вищевказаних обставин, суд дійшов висновку, що позивач з жовтня 2013 року фактично проживала у спірному будинку без реєстрації місця проживання зі згоди власника спірного будинку, тобто її колишнього чоловіка.
Вказані факти повністю узгоджуються з показами свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, кожен з яких окремо, пояснив суду, що з жовтня 2013 року позивачка постійно проживає в житловому будинку, розташованому за адресою: м. Запоріжжя вул. Степова, 199, який належав на праві власності ОСОБА_4О, який помер у січні 2014р. та заповідав цей будинок позивачці. На теперішній час позивачка проживає у цьому будинку, іншого житла не має.
Таким чином, суд при ходить до висновку, що позивачка ОСОБА_1 вселилась у будинок за вищевказаною адресою на законних підставах, тобто як член сім'ї власника, таким чином щодо неї особистий сервітут встановлено законом. Але, внаслідок відсутності реєстрації місця проживання у спірному будинку, право користування жилим приміщенням позивача є порушеним та підлягає судовому захисту.
Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст.405 ЦК України, ст. ст. 64, 156 ЖК України, ст.ст. 212-214, 224 ЦПК України, суд
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати право користування житловим будинком № 199, розташованого по вулиці Степова в місті Запоріжжі за ОСОБА_1.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів після отримання його копії.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя А.І. Боровікова