Справа № 316/1839/17
Провадження № 2/316/1057/17
"19" грудня 2017 р. м.Енергодар
Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі суду:
головуючого судді: Капустинського М.В.,
секретаря судового засідання: Демешко О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Енергодарі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якій посилаючись на те, що є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, у звязку з відсутністю відповідачів у спірній квартирі з лютого 2017 року, просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: спірною квартирою. Справу розглянути за останнім відомим місцем проживання відповідачів.
В судове засідання позивач та його представник за письмовим договором від 13.12.2017 року адвокат ОСОБА_4 не зявились, надали до суду письмові заяви, про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять суд їх задовольнити.
У судове засідання представник третьої особи: КП «ПКВ» не зявився, представник, яка діє на підставі письмової довіреності ОСОБА_5 надала до суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності представника.
Відповідачі у судове засідання повторно не з'явились, про поважність причин неявки суд не повідомили. Заяв або клопотань про перенесення розгляду справи, зміну адреси місце проживання (перебування, знаходження), відомостей про місце роботи, а також номери засобів телефонного звязку або електронного поштового звязку, від відповідачів до суду не надійшло. На адресу суду повернулися поштові конверти з відміткою пошти, що свідчить про неотримання відповідачами судових повісток, які надсилалися судом рекомендованою поштовою кореспонденцією, на адресу проживання відповідачів.
Враховуючи, що згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно абз.2 ч.1 ст.131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи, що відповідач, відповідно до ст.131 ЦПК України, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи та вимоги ст.223, 280 ЦПК України, суд ухвалив: розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у ній даних чи доказів, в порядку заочного провадження, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення.
У звязку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.4 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Перевіривши наявні у справі докази, суд прийшов до наступних висновків:
Так, судом встановлено, що позивачу по справі, на справі належить на праві приватної власності квартира за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується відповідним Витягом (а.с.5); В зазначеній спірній квартирі залишилися зареєстрованими відповідачі (а.с.4), які фактично в ній не проживають, що не спростовано стороною відповідача. Договір найму з відповідачами не укладався.
Згідно ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).
Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав передбачених законом.
Відповідно до ст.ст. 319, 383 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї родини, інших осіб.
Відповідно ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.
Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності чи обмежений у його здійснені.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наданими доказами та норми матеріального права, є законними, у зв'язку з чим підлягають задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.48 Закону України «Про власність», ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 81, 82, 133, 141, 142, 223, 247, 258, 259, 280, 281, 282, 283, 284, 289, ЦПК України, суд -
Вимоги позовної заяви - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою розташованою за адресою: АДРЕСА_3.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: М. В. Капустинський