АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4556/17
Справа №642/5770/16ц Головуючий 1 інст. - Грінчук О.П.
Категорія :право власності Доповідач - Швецова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Швецової Л.А.,

суддів Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 28 квітня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Елді», 3-тя особа Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», ОСОБА_3 про визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Елді» про визнання права власності на грошові кошти, зазначивши в якості третьої особи ПАТ «Фідобанк».

В обґрунтування позову посилався на те, що 01 березня 2016 року між ТОВ «Елді» та ОСОБА_1 було укладено у письмовій формі договір про відступлення права вимоги (цесії) № 01/03 від 01.03.2016р.

Відповідно до п.1.1. договору цесії в рахунок погашення заборгованості цедента перед цесіонарієм цедент передає цесіонарію право вимоги на грошові кошти у розмірі 149500 грн. за договором банківського рахунку №173770 від 04.02.2011р., укладеного між цедентом та ПАТ «Себ Банк» (публічне акціонерне товариство «Фідобанк»).

Відповідно до п.1.2. договору цесії цесіонарій набув право вимоги від банку сплати суми боргу в розмірі 149500 грн. Відповідно до п.1.3 договору цесії з моменту укладання даного договору цесії цесіонарій набув статусу вкладника у значенні цього терміна, що визначений у п.4 ч.1 ст.2 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VІ від 23.02.2012р. Відповідно до п.1.4 договору цесії право вимоги та право власності на суму боргу перейшло від цедента до цесіонарія з моменту укладання даного договору сторонами, тобто з 01.03.2016р.

15 квітня 2016 року керівником відповідача позивачу було вручено письмове повідомлення про розірвання договору №15/04 від 15.04.2016р., в якому вказав на те, що ТОВ «Елді» було прийнято рішення про розірвання договору про відступлення права вимоги (цесії) №01/03 від 01.03.2016р. Крім цього, 02.06.2016р. позивачем було отримано від відповідача повідомлення б/н від 02.06.2016р. про те, що 01.06.2016р. було укладено договір дарування б/н від 01.06.2016р., відповідно до якого відповідач безоплатно передав обдарованому у власність грошові кошти за договором банківського рахунку, укладеним між відповідачем та ПАТ «СебБанк» (ПАТ «Фідобанк»), у загальному розмірі 698942,92 грн.

Враховуючи зазначені обставини, представник позивача вважав, що дії відповідача суперечать актам цивільного законодавства та порушують права позивача.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 24 квітня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення районного суду, новим рішенням задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування скарги посилався на те, судом неповно оцінено надані докази, а саме на те, що право власності на вклад не переходить до банку, а залишається у власника, тобто ТОВ «Елді» є власником грошових коштів, а тому право власності переходить і до ОСОБА_1

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено своє право на розпорядження коштами у сумі 149500грн, які знаходяться на банківському рахунку ТОВ «ЕЛДІ».

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судовим розглядом встановлено, що договором №01/03 від 01.03.2016р. про відступлення права вимоги (цесії), укладеним між ТОВ «Елді» в рахунок погашення заборгованості цедента перед цесіонарієм, цедент передав цесіонарію ОСОБА_1 право вимоги на грошові кошти у розмірі 149500,00 грн. за договором банківського рахунку №173770 від 04.02.2011р. укладеним між ТОВ «ЕЛДІ» та ПАТ «СЕБ БАНК» (ПАТ «Фідобанк».)

Із повідомлення про розірвання договору №15/04 від 15.04.2016 р вбачається, що ТОВ «ЕЛДІ» прийняло рішення про розірвання договору про відступлення права вимоги (цесії) №01/03 від 01.03.2016року, укладеного з ОСОБА_1

02.06.2016р. директор ТОВ «ЕЛДІ» письмово повідомив ОСОБА_1 про укладання договору дарування б/н від 01.06.2016р. та безоплатну передачу ОСОБА_3 у власність грошових коштів за договором банківського рахунку (а.с.33).

Відповідно до договору дарування від 01.07.2016р. без нотаріального посвідчення, вбачається укладання договору між ТОВ «Елді» та ОСОБА_3, предметом договору є грошові кошти за договором банківського рахунку №173770 від 04.02.2011р.

Предметом договору банківського рахунку № 173770 від 04.02.2011 року укладеного між «СЕБ Банк» та ТОВ «ЕЛДІ», є поточний (мультивалютний) рахунок. Рахунок відкривається банком клієнту для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору.

Згідно до виписки по особовому рахунку ТОВ «ЕЛДІ» за період з 15.02.2016р. по 20.05.2016р. грошові кошти на рахунку ТОВ «ЕЛДІ» відсутні

Стаття 1066 ЦК України передбачає, що за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. . Положення цієї глави застосовуються до інших фінансових установ при укладенні ними договору банківського рахунка відповідно до наданої ліцензії, а також застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст..1067 ЦК Уркаїни договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. У разі необґрунтованого ухилення банку від укладення договору банківського рахунка клієнт має право на захист відповідно до цього Кодексу.

Ст.ст.1089, ч.3 ст.1090, ч.1 ст.1091, ч.1 ст.1092 ЦК України визначено, що за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту. Платіжне доручення платника приймається банком до виконання за умови, що сума платіжного доручення не перевищує суми грошових коштів на рахунку платника, якщо інше не встановлено договором між платником і банком. Банк, що прийняв платіжне доручення платника, повинен перерахувати відповідну грошову суму банкові одержувача для її зарахування на рахунок особи, визначеної у платіжному дорученні. У разі невиконання або неналежного виконання платіжного доручення клієнта банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

Відповідно до п.8.1 ст.8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі.

Згідно з пунктом 8.4 ст.8 зазначеного закону міжбанківський переказ виконується в трок до трьох операційних днів.

Пунктом 22.9 ст.22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу за рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

У відповідача відкритий банківський рахунок, що підтверджується договором №173770 від 04.02.2011р.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З урахуванням вказаних норм матеріального права ОСОБА_1 на підставі договору відступлення права набула права вимоги за договором банківського рахунку, який не визначає право власності грошових коштів на рахунку, а стосується лише права розпорядження клієнта про перерахування та видачу грошових коштів банком.

У даному випадку банк не в змозі виконувати такі вимоги з огляду на те, що на підставі рішення НБУ від 20 травня 2016 року № 8 «Про віднесення ПАТ «ФІДОБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 травня 2016 року № 783 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ФІДОБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно даного рішення розпочато процедуру виведення ПАТ «ФІДОБАНК» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 20 травня 2016 року до 19 червня 2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів, якому делеговані всі визначені ст.ст. 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було продовжено строки тимчасової адміністрації до 19.07.2016р. та продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ФІДОБАНК» до 19.07.2016р.

Окрім того, відповідно до рішення Правління НБУ від 18.07.2016р. № 142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ФІДОБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19.07.2016р. № 1265 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ФІДОБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банка».

Згідно зазначеного рішення розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ФІДОБАНК» з 20.07.2016р. до 19.07.2018р., призначено уповноважену особу Фонду та делеговано йому всі повноваження ліквідатора, визначені ст..ст. 37, 38, 47-52, 52.1, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду, або в інших випадках, встановлених законом.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідації банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Тому, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон в силу цього є пріоритетним відносно інших нормативних актів у спірних правовідносинах. Виходячи з суті (змісту) та згідно з частиною 2 статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідація банків, тому захист прав одного з вкладників банку не повинний спричиняти до порушення прав інших вкладників і повинний бути пропорційний з огляду на дотримання суспільного інтересу збереження довіри до банківської системи України.

Відповідно до п. 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Пунктом 1 частини 6 статті 36 даного Закону передбачено, що обмеження, встановлені пунктом 1 частини 5 цієї статті, не поширюються на зобов'язання банку щодо: виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантуються Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим НБУ до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Однак, виходячи зі змісту п. 4 частини 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким визначено значення терміну «вкладник» як фізична особа, яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката», з огляду на те, що позивач за договором уступки права вимоги набув права юридичної особи, яка не підпадає під визначення вкладника, він є кредитором, на якого поширюються обмеження, встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і тому заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню, як правильно визначив суд першої інстанції.

Після запровадження у банку тимчасової адміністрації та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядком, з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованих Фондом.

Судова колегія приходить до висновку, що позивачем не доведено заявлених позовних вимог, оскільки відступлення права вимоги передбачено у ч.1 ст.512 ЦК України та ст..514 ЦК України, та ОСОБА_1 не надала доказів щодо наявності дебіторської заборгованості ТОВ «ЕЛДІ» перед ОСОБА_1, а також відсутні докази, що кошти, які знаходяться на рахунку ТОВ «ЕЛДІ» відносяться до категорії банківського вкладу щодо яких проводити банківські операції відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім цього, відповідачем було надано докази на підтвердження розірвання спірного договору в односторонньому порядку. Вказане рішення відповідача ОСОБА_1 не оскаржила, що свідчить про припинення правовідносин.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, то відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, ст. 308, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 28 квітня 2017 року

залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді