УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Нижньоапшанської сільської ради, ОСОБА_4, треті особи: управління Держгеокадастру у Тячівському районі Закарпатської області, Тячівське районне управління технічної інвентаризації, про визнання недійсними та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та державного акта про право власності на земельну ділянку за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що у відповідності до заповіту, який складено нею 28 листопада 2001 року, вона заповідала своїй племінниці ОСОБА_4, все своє майно, яке на день смерті буде їй належати згідно закону і на яке вона буде мати законне право, з чого б воно не складалося і де б не знаходилося. Користуючись своїм правом, наданим їй ст. 1254 ЦК України, вона скасувала заповіт згідно заяви від 4 січня 2016 року. Після скасування заповіту вона вирішила виготовити правовстановлюючі документи на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, який вона побудувала та проживала в ньому до 2004 року. У подальшому вона дізналася, що відповідач вже виготовила правовстановлюючі документи на житловий будинок та зареєструвала право власності на своє ім'я. У подальшому вона виявила, що земельна ділянка, на якій розташований спірний будинок, також передана у власність відповідача за кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та знаходиться за адресою спірного будинку. Вважає, що її право на земельну ділянку також порушено, оскільки вона виступала землекористувачем земельної ділянки у відповідності до норм чинного земельного зак5онодавства. Жодних дій щодо надання її згоди на вилучення земельної ділянки з її користування не було. Вважає дії відповідача та третіх осіб незаконними, оскільки наслідки таких дій порушують її права на виготовлення документів, що посвідчують право власності на житловий будинок, який вона побудувала, та отримання безоплатно у власність земельної ділянки, що знаходиться під спірним будинком.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2016 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Нижньоапшанської сільської ради від 28 жовтня 2008 року № 2 п. 3 «Про оформлення права власності на нерухоме майно», згідно якого ОСОБА_4 в 1/1 частині оформлено право власності на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться АДРЕСА_1. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 5 грудня 2012 року за № 471, виданого виконкомом Нижньоапшанської сільської ради, згідно якої ОСОБА_4 є власником в 1/1 частині домоволодіння АДРЕСА_1 загальною площею 58,3 кв.м, житловою площею 31,5 кв.м, що зареєстрований 11 грудня 2012 року Тячівським районним підприємством технічної інвентаризації за номером запису 506 в книзі 04. Визнано протиправним та скасовано рішення 16 сесії 5 скликання Нижньоапшанської сільської ради від 11 вересня 2009 року за № 3 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації на право власності земельних ділянок громадянам» в частині надання ОСОБА_4 дозволу на виготовлення технічної документації на право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_1 Нижньоапшанської сільської ради. Визнано протиправним та скасовано рішення 3 сесії 6 скликання Нижньоапшанської сільської ради від 13 січня 2011 року за № 3 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» в частині затвердження ОСОБА_4 документації із землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 Визнано недійсним та скасовано державний акт на право приватної власності на земельну серії НОМЕР_2, виданий Нижньоапшинською сільською радою 11 липня 2011 року на ім'я ОСОБА_4 на право приватної власності та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, згідно якого ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1. Вирішено питання про судовий збір.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що оспорюваним рішенням сільської ради та правовстановлюючими документами на спірне майно порушуються права ОСОБА_3, як власника житлового будинку та земельної ділянки.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Нижньоапшанської сільської ради Тячівського району від 28 жовтня 2008 року за № 2 п. 3 «Про оформлення права власності на нерухоме майно» за ОСОБА_4 було оформлено право власності на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 підприємству технічної інвентаризації провести реєстрацію прав власності.

У подальшому на підставі вказаного рішення виконкомом Нижньоапшанської сільської ради було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 5 грудня 2012 року, згідно якого ОСОБА_4 є власником будинковолодіння в АДРЕСА_1, загальною площею 58,3 кв.м, житловою площею 31,5 кв.м.

Згідно з рішенням 16 сесії 5 скликання Нижньоапшанської сільської ради від 11 вересня 2009 року № 3 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації на право власності земельних ділянок громадянам» ОСОБА_4 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації на право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд в АДРЕСА_1

Рішенням 3 сесії 6 скликання Нижньоапшанської сільської ради від 13 січня 2011 року за № 3 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» ОСОБА_4, було затверджено технічну документацію щодо передачі земельної ділянки у власність, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_4 Нижньоапшанською сільською радою 11 липня 2011 року було видано на ім'я останньої державний акт про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1

Частиною 1 ст. 316, ч. 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що набувається на підставах, не заборонених законом.

ОСОБА_3 звертаючись до суду з указаним позовом посилалась на те, що спірний житловий будинок, на який оформила право власності відповідач, належить їй на праві власності відповідно до записів у по господарській книзі, та за вказаним будинком була закріплена спірна земельна ділянка, яка перебувала у неї в користуванні.

Так, як убачається з матеріалів справи позивач на підтвердження своїх доводів надала довідки від 22 січня 2016 року та від 18 липня 2016 року, виданих виконкомом Нижньоапшанської сільської ради, ОСОБА_3 дійсно має у власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, Тячівського району, який побудований в 1967 році та проживала у ньому до 2004 року. За дворогосподарством в АДРЕСА_1 (4), Тячівського району дійсно закріплена земельна ділянка площею 0,40 га (а.с. 116, 130).

Довідкою виконкому Нижньоапшанської сільської ради від 11 січня 2016 року за № 31 стверджується, що житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1, згідно по господарських книг Нижньоапшанської сільської ради, дійсно побудований в 1967 році (стіни - дерево, цегла, дах - шифер, 120 кв.м загальної площі) (а.с. 117).

Згідно довідки виконкому Нижньоапшанської сільської ради від 18 липня 2016 року адреса дворогосподарства АДРЕСА_1 (що зареєстроване за відповідачем) одна і таж адреса (а.с. 131).

У свою чергу відповідач заперечуючи проти позову надала довідку від 20 жовтня 2008 року (а.с. 17), яка видана виконкомом Нижньоапшанської сільської ради, відповідно до якої згідно записів в по господарській книзі Нижньоапшанської сільської ради, за адресою АДРЕСА_1 власником дворогосподарства (житлового будинку та земельної ділянки) є голова господарства - ОСОБА_4 Даний будинок побудований в 1986 році.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1950 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56.

Згідно з п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (була чинною до 13 грудня 1995 року), передбачала обов'язкову реєстрацію будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, у тому числі і на підставі записів у по господарських книгах.

Тобто, записи у по господарських книгах визнавалися в якості актів, що підтверджують право приватної власності.

Суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України на зазначене уваги не звернули, за наявності у справі довідок, які містять взаємовиключну інформацію про власника спірного будинковолодіння, не витребували належним чином завірені копії по господарських книг, не з'ясували статус спірного будинковолодіння та хто був його власником згідно із записів по господарських книг.

Відтак, висновки судів про те, що оформивши на себе право власності на нерухоме майно відповідач порушила права позивача є передчасними, не ґрунтуються на матеріалах справи та зроблені на припущеннях, що є неприпустимим.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:В.М. Коротун
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
О.В. Попович