Справа № 310/3311/17
РІШЕННЯ

Іменем України

02 жовтня 2017 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, про усунення перешкод у здійсненні права власності на нерухоме майно,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, про усунення перешкод у здійсненні права власності на нерухоме майно, мотивуючи свої вимоги наступним. У відповідності із свідоцтвами про право власності на спадщину за заповітом від 08 вересня 2015 року №№ 2-448, 2-608 позивач є власником ? частин житлового будинку АДРЕСА_1. Власником ? частки вказаних будинку та земельної ділянки є ОСОБА_5 В зв'язку із тим, що правовстановлюючими документами не визначено реальне наповнення часток домоволодіння, що перейшли у власність позивача, на теперішній час він має намір визначити перелік належного йому нерухомого майна шляхом визначення порядку користування спільним домоволодінням, а в майбутньому - вирішити питання про виділ вказаного майна в натурі. Під час розгляду в Бердянському міськрайонному суді цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, про поділ домоволодіння в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою відповідачкою до матеріалів справи була долучена копія технічного паспорту на спірне домоволодіння, виготовленого Бердянським КПТІ 24 жовтня 2016 року, в якому було зафіксовано самовільну будівлю, а саме - жилу прибудову «А1», прибудову «а3», про наявність яких позивачу раніше відомо не було. Ухвалою від 19 квітня 2017 року позов ОСОБА_3 по вищевказаній справі було залишено без розгляду. Позивач не здійснював на території спірного домоволодіння будь-якого самовільного будівництва, не надавав відповідачу дозволу на будівництво. Наявність самочинного будівництва позбавляє ОСОБА_3 реалізувати своє право власності на спірне домоволодіння. На підставі ч. 4 ст. 376, ст. 391 ЦК України просив усунути перешкоди у здійсненні свого права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 шляхом зносу ОСОБА_4 самочинної будівлі - жилої прибудови «А1», прибудови «а3», розташованих на території вказаного домоволодіння.

Позивач в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що на даний час ОСОБА_3 має необхідність визначити порядок користування домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, оскільки, маючі у власності ? спірного домоволодіння, позивач не має можливості користуватися будинком. В зв'язку із неможливістю потрапити на територію домоволодіння, на замовлення позивача було виготовлено технічний паспорт без урахування самовільних будівель. Під час розгляду цивільної справи про поділ майна позивач дізнався про наявність в спірному домоволодінні самочинних будівель. Їх наявність робить неможливим вирішення питання про поділ майна, однак, відповідач не бажає реєструвати самовільно збудовані будівлі. Таким чином, наявність самочинного будівництва є перешкодою в реалізації права власності позивача. Відповідачем не надано доказів на підтвердження його права на будівництво, реконструкцію, перепланування будинку. Просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з'явилась, була повідомлена про дату час та місце розгляду справи,

Представник відповідачки позов не визнала з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі у разі порушення прав власника і неможливості усунути ці порушення іншим способом. Рішення про знесення самочинного будівництва може бути ухвалене в разі доведеності позивачем факту створення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використані всі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Згідно технічних паспортів на садибний (індивідуальний) будинок, виготовлених станом на 29 березня 1988 року та станом на 24 жовтня 2016 року, вбачається, що прибудова «а3» переобладнана з сараю «Г», житлова прибудова «А1» - з літньої кухні без змін зовнішніх параметрів, тобто в даному випадку змінилось лише цільове призначення приміщень, що не може вважатись самочинним будівництвом. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Згідно із свідоцтвами про право власності на спадщину за заповітом від 22 липня 2015 року №№ 2-448, 2-608 позивач є власником ? частин житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, та ? часток земельної ділянки загальною площею 0,0418 га, розташованої за вказаною адресою.

? частина зазначеного домоволодіння та земельної ділянки згідно договору дарування від 24 лютого 2016 року на підставі спільної часткової власності належить ОСОБА_5

Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, виготовленим станом на 24 жовтня 2016 року, по вказаному домоволодінню вказані самочинно збудовані житлова прибудова «А1» та прибудова «а3».

У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в ч. 1 ст. 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо цей об'єкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Будівництво вважається правомірним, якщо власник земельної ділянки чи землекористувач або інша особа одержали у встановленому містобудівельним законодавством порядку дозвіл на забудову.

За загальним правилом, закріпленим у с. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

З урахуванням змісту ст. 376 ЦК України в поєднанні з положеннями ст.ст. 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України та ст. 3 ЦПК України.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Збудований об'єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених ч. 4 та ч. 7 ст. 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об'єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, передбачений ст. 391 ЦК України.

Згідно з положеннями цієї статті власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого ст. 41 Конституції України, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням володіння.

Підставою для подання позову згідно з цією нормою є вчинення третьою особою перешкод власнику, посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.

Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Крім того, вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку з'ясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню, чи не вплине знесення окремих конструктивних елементів будинку на його міцність і безпечність. За необхідності з'ясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд має право призначити експертизу.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з технічними паспортами на спірний будинок, виготовленими станом на 1988 рік та станом на 2016 рік, житлова прибудова «А1» переобладнана з літньої кухні «Д» без змін параметрів будівлі, прибудова «а3» переобладнана з сараю «Г» також без змін параметрів будівлі.

У відповідності із характеристикою будинку, господарських будівель та споруд в графі «рік побудови» зазначено, що житлова прибудова «А1» та прибудова «а3» збудовані в 1971 році, реконструкція - в 2016 році.

Враховуючи відомості, зазначені в технічному паспорті, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що саме ОСОБА_4 було здійснено вказане перепланування.

Як вбачається із позовних вимог і пояснень представника позивача, єдиною перешкодою у здійсненні ОСОБА_3 права власності на будинок АДРЕСА_1 є відсутність реєстрації самочинно збудованих будівель на території домоволодіння. Позивач не ставив питання про істотне порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), не надав доказів того, що знесення окремих конструктивних елементів будинку не вплине на його міцність і безпечність.

Крім зазначеного, позивачем не доведено того, що ним вживались всі можливі, необхідні, достатні та співмірні заходи щодо відновлення своїх порушених прав, не вдаючись до крайніх заходів, а саме - знесення будівель.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 208, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, про усунення перешкод у здійсненні права власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. М. Вірченко