АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2477/17 Головуючий 1 інст. - Лях М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : Піддубного Р.М.

Хорошевського Р.М.

за участю секретаря: Єрьоменко О.В.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ємець Івана Олександровича про скасування рішення про державну реєстрацію права власності

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ємець Івана Олександровича про скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 24 липня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір позики, відповідно до умов п.1.1. договору ОСОБА_8 передав ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 108800 гривень, що є еквівалентом 13400 доларів США.

Відповідно до п. 3.1. договору позики строк, на який надавалася позика, складав 6 місяців та починалася з моменту підписання сторонами договору, а саме з 24 липня 2013 року і закінчувалася 24 січня 2013 року.

З метою забезпечення виконання договору позики був укладений договір іпотеки квартири з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, предметом якого є двокімнатна квартира АДРЕСА_1., посвідченого 21 квітня 2016 року приватним нотаріусом ХМНО Ємцемем І.О.

На підставі вказаного договору право власності на вищевказану квартиру було зареєстроване за ОСОБА_10 за реєстровим номером 14289650.

Проте, на думку позивача набуття відповідачем права власності на спірну квартиру відбулося з порушенням низки норм закону, а саме без надіслання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також, у відповідності до вимог ст. 256 ЦК України 25 січня 2016 року сплинув трирічний строк позовної давності для звернення на предмет іпотеки, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2017 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О про скасування рішення про державну реєстрацію права власності - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, а також просив вирішити питання щодо судових витрат.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія апеляційну скаргу находить такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що державна реєстрація права власності ОСОБА_4 на 2-кімнатну квартири АДРЕСА_1, загальною площею 50, 5 кв.м., розташовану в АДРЕСА_1, відбувалася з дотриманням норм чинного законодавства України щодо реєстрації права власності. ОСОБА_4 було надано всі необхідні документи для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки,підстав для відмови у проведенні державної реєстрації прав на квартиру, у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. не було.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх законними та обґрунтованими, постановленими у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 24 липня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір позики, відповідно до умов якого, останній отримав грошові кошти у розмірі 108800 гривень, що є еквівалентом 13400 доларів США, договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ємець І.О., та внесений до реєстру за номером 1663.

Відповідно до п.1.3. договору визначено строк на який надавалася позика, який складає шість місяців з моменту підписання договору сторонами, а саме: з 24 липня 2012 року по 24 січня 2013 року.

Також, в забезпечення взятих на себе зобов'язань 24 липня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та майновими поручителями ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки, предметом якого є передання в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Внаслідок не виконання взятих на себе зобов'язань за договором позики у ОСОБА_4 виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

05 лютого 2016 року ОСОБА_4 було надіслано вимогу на адресу відповідачів про усунення порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_5 та запропоновано у тридцятиденний термін з момету отримання вимоги, повернути йому грошові кошти за договором позики від 24 липня 2012 року у сумі 108800 гривень, що є еквівалентом 13400 доларів США.

Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення вбачається, 15 березня 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_5 було особисто отримано вимогу про усунення порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Згідно зі ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 12 договору іпотеки від 24 липня 2012 року, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в пункті 12 цього договору, або будь-яким іншим чином відповідно до законодавства України, чинного на дату звернення стягнення, за вимогою іпотекодержателя.

Відповідно п. 12.1 1. договору іпотеки іпотекодержатель набуває у власність та реєструє за собою предмет іпотеки, при цьому повідомляє про це іпотекодавця шляхом направлення йому повідомлення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 Цивільного кодексу України порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, визначається Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Відповідно до п. 61 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, додатково подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлений чіткий перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, а саме: заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього право набувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим право набувачем; після завершення строку, встановленого ч. З ст. 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

З матеріалів справи вбачається, що державна реєстрація права власності ОСОБА_4, а саме 2-кімнатної житлової квартири АДРЕСА_1, загальною площею 50, 5 кв.м., що розташована в АДРЕСА_1, відбувалася з дотриманням норм чинного законодавства України щодо реєстрації права власності. ОСОБА_4 було надано всі необхідні документи для проведення державної реєстрації права власності за предмет іпотеки. Підстав для відмови у проведенні державної реєстрації прав на квартиру, у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. не було.

Доводи викладені в апеляційній скарзі щодо закінчення строків позовної давності, судова колегія не може прийняти до уваги, з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи свої посилання щодо застосування строків позовної давності позивач посилається на те, що строк повернення позики визначений сторонами в договорі 24 січня 2013 року, таким чином, 25 січня 2016 року сплинув трирічний строк позовної давності для звернення ОСОБА_10 до суду щодо захисту та реалізації свого права.

Між тим, ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Відповідно п. 12 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, керуючись вище викладеним відповідач мав право реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження про задоволення вимог іпотеко держателя відповідно до п.12.1.1 договору.

З викладеного виходить, що строки позовної давності застосовуються в тому випадку, коли мова йде про звернення до суду з метою захисту свого права, однак, відповідач до суду не звертався, так як звернув стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, що прямо передбачено договором.

Таким чином, судова колегія вважає посилання позивача про застосування строків позовної давності безпідставними, оскільки відповідач в суд не звертався, реалізував своє право у позасудовому порядку, отже строки передбачені ст. 256 ЦК України не можуть бути застосовані до даного виду правовідносин.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх законнимиі обґрунтованими, постановленими з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, ст.ст.314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Ю.А. Пономаренко

Судді - Р.М. Піддубний

О.М. Хорошевський