Справа № 750/594/17
Провадження № 2/750/1154/17

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року м.Чернігів
Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:
головуючого судді Карапута Л.В.,
секретаря Карацюба М.М.,
за участі позивача, представника відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги і зобов`язання надати відпустки,
встановив:

19 січня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 та просив скасувати незаконний наказ№209 п. 4 від 01.12.1998 року по військовій частині НОМЕР_2 по стройовій службі, визнати звільненим з посади діловода технічної частини військової частини НОМЕР_2 за п.1 ст. 40 КЗпП України, зобов`язавши відповідача виплатити проіндексовані на момент остаточної виплати середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 02 грудня 1998 року, вихідні допомогу у розмірі середньомісячного заробітку у зв`язку з вказаною причиною звільнення, трьохмісячний середній заробіток на період працевлаштування з дня визнання звільнений з урахуванням виплати вказаної вихідної допомоги, надати щорічну основну оплачувану відпустку за весь час оплачуваного вимушеного прогулу з виплатою за це грошової компенсації та додати до цієї відпустки відпустку без збереження зарплати за весь час оплачуваного вимушеного прогулу та одночасно просив поновити позовну давність з поновленням та продовженням всіх пропущених процесуальних строків через неможливість працевлаштування та переконання роботодавців, що є поважною причиною пропуску строків та мотивами їх поновлення.

У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 02 грудня 1998 року по день винесення судом рішення.

Представник відповідача подав письмові заперечення та одночасно просив відмовити в задоволенні позову, оскільки військова частина НОМЕР_1 не є правонаступником військової частини НОМЕР_2 . Разом з тим, в судовому засіданні представник відповідача зазначив, що військова частина НОМЕР_1 , яка створена з 16.02.2015 року не має повноважень володіти інформацією про правонаступника військової частини НОМЕР_2 , де працював позивач, оскільки це виходить за межі їх компетенції. Після оголошеної в справі перерви представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 №209 від 01.12.1998 року пунктом 4 було звільнено з 01.12.1998 року працівника ЗСУ діловода технічної частини ОСОБА_2 , в зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді, п.2 ст. 40 КЗпП України (а.с 16).

Підставою прийняття вказаного наказу була заява ОСОБА_2 .

В судовому засіданні позивач пояснив суду, що особисто написав заяву про звільнення на підставі якої було прийнято оскаржуваний наказ.

В подальшому позивач 25.04.2001 року та 25.07.2001 року подавав письмові заяви до підприємств та просив призначити на посаду діловода, поте не був працевлаштований (а.с. 13-15).

Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ) створене та розпочало свою діяльність 16.02.2015 року.

Разом з тим, Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ) не є правонаступником військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується витягом із директиви Міністерства Оборони України та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (а.с. 47-49).

Оскільки ОСОБА_2 у військовій частині НОМЕР_1 не працював та не перебував у трудових відносинах, тому суд приходить до висновку що позов подано до неналежного відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явленого не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

В судовому засіданні позивач клопотання відповідно до приписів ч. 1 ст. 33 ЦПК України не заявляв та наполягав, що за даним позовом повинна відповідати військова частина НОМЕР_1 , оскільки такі пояснення надав представник Міністерства оборони України в справі за його позовом до Міністерства Оборони України про скасування наказу, зміну формулювання підстав звільнення та стягнення коштів.

Разом з тим, в судовому засіданні представник відповідача зазначив, що військова частина НОМЕР_1 , яка створена з 16.02.2015 року не має повноважень володіти інформацією про правонаступника військової частини НОМЕР_2 , де працював позивач в 1998 році, оскільки це виходить за межі їх компетенції.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, враховуючи те, що позов подано до неналежного відповідача, тому в задоволенні позову з підстав заявленого в ньому до військової частини НОМЕР_1 слід відмовити.

Також підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 208 - 209, 292, 294 ЦПК України, суд
вирішив:
в задоволенні позову ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги і зобов`язання надати відпустки, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.
Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення.
Суддя Л.В. Карапута