Cправа № 127/6736/17
Провадження № 2/127/2998/17
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 вересня 2017 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого-судді Гуменюка К.П.,

за участю секретаря Лисої К.Д.,

представника позивача Каленяка Е.А.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитною лінією,

в с т а н о в и в:

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до відповідачки ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивувало тим, що 19 липня 2013 року між сторонами укладено кредитну угоду № 003-01505-190713, відповідно до умов якої банк відкрив клієнтові картковий рахунок № НОМЕР_2 в національній валюті з лімітом кредитної лінії 50000,00 грн. Обслуговування карткового рахунку здійснюється відповідно до Тарифів, що є невід'ємною частиною договору. Позивач взяті на себе зобов'язання виконав, натомість відповідачка такі зобов'язання не виконує, та станом на 17 лютого 2017 року утворилась заборгованість на загальну суму 69419,35 грн. з яких прострочене тіло кредиту - 49973,99 грн., заборгованість за відсотками - 19445,36 грн. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитною лінією в розмірі 69419,35 грн. та понесені позивачем судові витрати.

Представник позивача Каленяк Е.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав викладених в останньому.

Представник відповідачки ОСОБА_4 в судовому засіданні визнала обставину щодо укладання кредитного договору, натомість не погоджувалась із розміром заборгованості. В письмових запереченнях від 14 червня 2017 року зазначила, що зняття коштів із карткового рахунку вперше відповідачкою здійснено 23 липня 2013 року, при цьому позивачем нараховані проценти за користування кредитними коштами вже в серпні, 2013 року, натомість умовами договору передбачено, що пільговий період користування кредитними коштами становить 55 днів. Крім того, вказала, що позивачем не надано первинних документів щодо розміру отриманого кредиту та за умовами договору встановлені платежі, які банк не мав права встановлювати (а. с. 62-63).

Дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов до наступного.

Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. ст. 526, 530, 536, 610-611, 625, 629, 1054, 1055 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що 19 липня 2013 року відповідачка підписала заяву № НОМЕР_2. Відповідно до зазначеної заява, остання разом із Правилами банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» та Тарифами банку складають договір.

Відповідно до заяви від 19 липня 2013 року банк відкриває клієнту рахунок № НОМЕР_2 у національній валюті гривні з використанням платіжної картки № НОМЕР_3 (тарифний пакет «ЕВОЛЮЦІЯ») з встановленням ліміту кредитної лінії 50000,00 грн. зі строком дії 364 дні (а. с. 5).

Відповідно до Тарифів на обслуговування платіжних карток тарифного пакету «ЕВОЛЮЦІЯ», пільговий період для погашення заборгованості по кредитній лінії становить 55 днів, при цьому визначене поняття «обов'язків мінімальний платіж» (ОМП), який складається з частки обов'язкового погашення тіла кредиту , нарахованих процентів за кредит (п. 1.6.1, 1.6.2), овердрафту, проценти за недозволений овердрафт, штраф за прострочену заборгованість та суми заборгованостей за минулий період. Пунктом 1.6.2 зазначених Тарифів встановлено проценти за користування кредитною лінією 42% від суми використаних кредитних коштів, які включаються до ОМП. Крім того, п. 1.7 Тарифу встановлено плата за обслуговування карткового рахунку в розмірі 9,9 грн. щомісячно. Зазначені Тарифи також містять підпис відповідачки (а. с. 6, зворот).

На підтвердження обставин наявності заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 003-01505-190713 від 19 липня 2013 року здійснений станом на 17 лютого 2017 року. Відповідно до вказаного розрахунку заборгованість за договором становить 70544,25 грн. з яких прострочення тіла кредиту - 49973,99 грн., відсотки - 19445,36 грн., пеня - 1125,00 грн. (а. с. 4).

Крім того, позивачем надано виписка по картковому рахунку № НОМЕР_2, відповідно до якого кінцевий залишок становить «-49973,99 грн.», «заборгованість по сплаті відсотків «-20570,36 грн.» (а. с. 21-27).

Із зазначених доказів щодо підтвердження розміру заборгованості вбачається, що в останніх міститься різний розмір заборгованості по сплаті відсотків. Натомість суд бере до уваги саме інформацію яка міститься в виписці по картковому рахунку № НОМЕР_2, адже зазначений документ відповідно до «Узагальнюючої податкової консультації щодо використання банківських виписок як первинних документів», затвердженої наказом Державної податкової служби України від 05 липня 2012 року №583, є первинним документом що підтверджує суму витрат на оплату банківських послуг з розрахунково-касового обслуговування. При цьому суд враховує, що розмір заборгованості по сплаті відсотків, що підлягає стягненню з відповідачки позивачем визначений в 19445,36 грн., тобто є меншим ніж відображений у виписка по картковому рахунку. Тобто позивач скористався своїм правом передбаченим ст. 11 ЦПК України щодо розпорядження своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, та заявив вимоги в частині стягнення відсотків в меншому розмірі ніж доводиться письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи.

З вищенаведених підстав суд не погоджується і з твердженням представника відповідачки про те, що надані позивачем докази про підтвердження розміру заборгованості не є первинними документами, що свідчать про наявність такого розміру заборгованості. Не заслуговує на увагу і твердження представника позивачки про неправомірне нарахування відсотків за користування кредитною лінією в межах пільгового періоду в 55 днів, адже відповідно до умов договору, відповідачка зобов'язалась сплачувати щомісяця і обов'язковий мінімальний платіж, до складу якого входить і проценти за користування кредитом, отже нарахування процентів у серпні, вересні та жовтні 2013 року здійснювалось відповідно до умов договору. Безпідставним є і твердження представника позивачки про те, що позивач не мав права включати до розміру заборгованості плату за щомісячне обслуговування рахунку в розмірі 9,9 грн., адже така умова міститься в кредитному договорі, наразі погоджена сторонами при його підписані, та відповідно до положень ст. 526 ЦК України має виконуватись належним чином. При цьому суд зазначає, що стверджуючи про протиправність стягнення платежу за щомісячне обслуговування рахунку, представник позивачки вказує, що таке положення договору суперечить вимогам Постанови правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, наразі позов про визнання зазначеного пункту договору недійсним відповідачкою не заявляється.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач свої зобов'язання за договором виконав, натомість відповідачка взяті на себе зобов'язання належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої заявлений позивачем та підтверджений письмовими доказами по справі, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача і судові витрати які складаються із сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1600,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 536, 625, 610-611, 629, 638, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України суд,

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору № 003-01505-190713 від 19 липня 2013 року в розмірі 69 419 (шістдесят дев'ять тисяч чотириста дев'ятнадцять) грн. 35 коп., з яких: прострочене тіло кредиту - 49 973 грн. 99 коп., заборгованість по відсоткам -19 445 грн. 36 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області К.П. Гуменюк