Справа №483/683/17 11.10.2017 11.10.2017 11.10.2017
Справа 483/683/17
Провадження № 22ц-784/2098/17 Суддя першої інстанції Ітрін М.В.
Категорія 39 Суддя-доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Крамаренко Т.В.,

суддів: Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання: Гавор В.Б.,

за участю: представника позивачки ОСОБА_2, представника відповідачки ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.

Позивачка зазначала, що 30 жовтня 2014 року надала в борг ОСОБА_5 17 000 грн., які відповідачка зобовязалася повернути до 30 листопада 2014 року. Договір позики було укладено в простій письмовій формі.

Посилаючись на викладене та на те, що до теперішнього часу в добровільному порядку гроші не повернуті, позивачка просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_5 17 000 грн. за договором позики.

У травні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічною позовної заявою до ОСОБА_4 в якій зазначала, що з літа до жовтня 2014 року працювала продавцем в магазині «Зевс», що належить ОСОБА_4. Перед її звільненням ОСОБА_4 влаштувала ревізію в магазині за результатами якої у неї нібито виникла недостача у сумі 17 000 грн. Вказана розписка на вимоги ОСОБА_4 була написана нею під психологічним тиском з боку останньої.

Посилаючись на те, що сума боргу у розмірі 17 000 грн. це сума недостачі в магазині та на ст. 231 ЦК України, ОСОБА_5 просила суд визнати договір позики недійсним.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2017 року вимоги за зустрічним позовом обєднанні в одне провадження з первісним позовом.

Рішенням Очакіського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 вересня 2017 року в задоволені позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне зясування фактичних обставин справи, просила рішення суду в частині відмови у задоволені її позову скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позов у повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу, представник відповідачки ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційним суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенню первісного позову суд першої інстанції виходив з відсутності достатніх доказів на підтвердження існування між сторонами правовідносин, щодо договору позики та отримання відповідачкою коштів.

Однак, з таким висновком суду погодитися в повній мірі не можливо.

Відповідно до статті 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦК визначає, що договір позики між фізичними особами укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63цс13).

Згідно з частиною 2 статті 218 ЦК заперечення однієї із сторін факту вчинення правочину, що має вчинятись у письмовій формі, або оспорювання його частини може доводитись письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозаписи та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків.

Аналогічне правило містить і стаття 1051 ЦК, за яким позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця, або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця, за виключенням випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

З матеріалів справи вбачається, що 30 жовтня 2014 року ОСОБА_5 складено розписку про отримання нею у борг у ОСОБА_4 17 000 грн. з зобовязанням повернути кошти 30 листопада 2014 року (а.с.6).

Розписку складено ОСОБА_5 власноручно. Оригінал розписки було оглянуто під час апеляційного розгляду.

У тексті розписки зазначені сторони (позичальник та позикодавець), визначено розмір позики, строк повернення боргу.

У визначений угодою строк, тобто 30 листопада 2014 року, ОСОБА_5 не повернула гроші ОСОБА_4, що не заперечує і відповідачка.

Отже, встановлене свідчить про те, що між сторонами склались правовідносини з договору позики, за яким відповідачка не виконала зобовязання щодо повернення боргу.

При цьому колегія виходить з недоведеності відповідачкою ОСОБА_5 належними та допустимими доказами того факту, що грошові кошти насправді не були одержані нею від позикодавця.

Показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 про наявність недостачі у торговому закладі, де вони разом працювали з відповідачкою, не можуть вважатись допустимими доказами відповідно до правил статті 1051 ЦК.

Недоведеним є і сам факт недостачі у торговому закладі позивача станом на 30 жовтня 2016 року.

З пояснень представника позивачки ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що факт недостачі у письмовій формі шляхом складання відповідних актів, відомостей або інших документів не посвідчувався.

Не може бути достатнім доказом безгрошовості договору позики і наявність між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 трудових правовідносин. Так, наявність між сторонами трудових правовідносин не перешкоджає укладенню між ними і цивільно-правових угод, в тому числі договору позики.

Враховуючи викладене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного з наданих сторонами доказів окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у сукупності, колегія вважає встановленим, що між сторонами склались правовідносини з договору позики, за яким відповідачка не виконала зобовязання щодо повернення боргу.

За таких обставин, на підставі п. п.1,2 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення цих вимог шляхом стягнення з ОСОБА_5 на користь позивачки 17 000 грн.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1344 грн. (640 грн.+704 грн.)

Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову щодо законності та обґрунтованості не оскаржувалося, а тому не було предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и рі ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 вересня 2017 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 17 000 грн. в рахунок боргу за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 1344 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

ОСОБА_8