Єдиний унікальний номер 235/7907/16-ц Номер провадження 22-ц/775/865/2017
Єдиний унікальний номер 235/7907/16-ц Головуючий у 1 інстанції Хмельова С.М.
Номер провадження 22-ц/775/865/2017 Доповідач Дундар І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів: Кішкіної І.В., Тимченко О.О.

за участю секретаря Яворського О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської міської ради, про визначення місця проживання дітей

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 квітня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено: визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з їх батьком ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1, передавши їх на його утримання і виховання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати рішення, відмовити позивачу в задоволені позову, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд не повно з'ясував всі обставини, які мають суттєве значення для справи. Суд не врахував, що з грудня 2016 року позивач не спілкується з доньками, має заборгованість з аліментних зобов'язань у розмірі більш ніж 60000 грн. Квартира, в якій проживає сім'я позивача складається з двох кімнат, в одній із яких вже мешкає син дружини позивача. Суд дійшов хибного висновку, що вона фактично відмовилася захищати права та законні інтереси своїх малолітніх дітей. Суд вибірково послався лише на ті показання свідків, які негативно характеризують її як мати дітей. Вважає, що відібрання від неї дітей порушує принцип 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу, просили задовольнити.

Позивач ОСОБА_1, його представник ОСОБА_6 та представник прокуратури Сілаєва Л.Ю. заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської міської ради надав суду заяву з проханням розглянути справу без їх участі.

Заслухавши доповідача, присутніх осіб, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції під час розгляду справи було встановлено, що позивач є батьком малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкає в АДРЕСА_1 разом з дружиною - ОСОБА_8 та її сином - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, за місцем мешкання характеризується позитивно, умови проживання, виховання та розвитку малолітніх дітей - задовільні. За місцем проживання відповідача ОСОБА_2 умови для проживання, виховання та розвитку дітей створені частково - санітарно-гігієнічні умови не дотримані, відповідач перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення , отримує допомогу, є матір'ю ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивач офіційно працює і має стабільний самостійний дохід, відповідач та її співмешканець офіційно не працюють, в сімї позивача створені задовільні умови для проживання, виховання та розвитку малолітніх дітей, висновок органу опіки та піклування, який ґрунтується на тривалому і неупередженому дослідженні умов проживання дітей і ставленні батьків до виконання своїх батьківських обов'язків.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Згідно ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до положення ч.1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Апеляційний суд вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції повно всебічно і об'єктивно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав належну оцінку, правильно застосував матеріальний закон і дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей - з батьком.

Висновки суду є вичерпними, ґрунтуються на об'єктивно досліджених в судовому засіданні доказах.

В апеляційній скарзі відповідачем не наведено доводів та фактів, які б належали до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов`язує прийняття апеляційним судом рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Ніяких нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду суду першої інстанції та могли б вплинути на рішення суду, відповідачем апеляційному суду не надано.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що поняття «розлучення з матір'ю» з «визначенням місця проживання малолітніх дітей з батьком» є тотожними, не може бути підставою для скасування рішення виходячи з того, що мати дітей не обмежена у своєму праві на спілкування з доньками, турботу відносно них та участь у вихованні дітей і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується лише місця проживання дітей до досягнення ними чотирнадцятирічного віку.

В іншій частині доводи апеляційної скарги зводяться до неправильної оцінки судом доказів.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України.

Згідно ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи відповідача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для відмови в задоволенні позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, позивачем не надано.

Рішення суду постановлено з дотримання норм матеріального і процесуального права, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційний суд на підставі ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст.307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді