РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2017 року, Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді Рибалки Ю.В.,

при секретарі Денисенко Н.В.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ у натурі частки майна та зобовязання не чинити перешкоди у володінні та користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року до суду звернувся ОСОБА_3 вищевказаним позовом.

В обґрунтування вимог зазначив, що він є власником 3/5 частин домоволодіння та земельної ділянки, на якій воно розміщено, по вул. Павлова, 9 в м. Кременчуці.

Відповідач ОСОБА_5 є власником інших 2/5 частин домоволодіння за вказаною адресою та користується відповідною земельною ділянкою.

У звязку з відмовою відповідача добровільно розподілити в натурі та виділити у особисту приватну власність частину домоволодіння, просив суд виділити в натурі із майна, що є у спільній частковій власності, в окрему одиницю належні йому на праві власності 3/5 частини домоволодіння та земельної ділянки, визнати право власності на це майно та припинити право спільної часткової власності на нього.

Також просив зобовязати відповідача не чинити перешкоди у володінні та користуванні виділеними в натурі 3/5 частинами земельної ділянки та в перенесенні (встановленні) фрагменту паркану, що під № 4 в технічному паспорті 1998/1999р., по межі належної та виділеної в натурі земельної ділянки.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, з підстав викладених у ньому, просила задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позову, надав письмові заперечення. Пояснив, що позивач не звертався до відповідача з приводу розподілу земельної ділянки та домоволодіння в натурі, тому між ними фактично відсутній спір щодо цього. Відповідач не заперечує проти розподілу нерухомого майна в натурі у встановленому законом порядку.

Земельна ділянка, на якій розташоване нерухоме майно, на час розгляду справи не оформлена у спільну часткову власність сторін, державний акт на неї видано попередньому власнику домоволодіння. Тому вважає, що виділ її частки в натурі та визнання права власності на таку частку в судовому порядку є передчасним. Запропонований варіант розподілу домоволодіння не відповідає відсотковому співвідношенню часток, що є у власності сторін. Крім того зазначає, що не чинить перешкоди позивачу у володінні та користуванні нерухомим майном.

Представники третіх осіб у справі Управління державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, Управління Держгеокадастру у м. Кременчуці до суду не зявились, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи і наявні в ній докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 23.07.1999, посвідченим приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованим Кременчуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації 18.08.1999 за № 5056, позивач ОСОБА_3 є власником 3/5 частини домоволодіння з надвірними будівлями по вул. Павлова, 9 в м. Кременчуці Полтавської області. За заявою власника, позивачу згідно з цим договором відчужено житловий будинок літ. А, житлова прибудова літ. А1, сіни літ «а», льох літ. «ап», сарай літ. «Г», бруківка І, частина огорожі № 1-4, розташовані на приватизованій земельній ділянці.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.07.1999, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого Кременчуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації 28.03.2000 за № 5056, відповідач ОСОБА_3 є власником 2/5 частини домоволодіння з надвірними будівлями по вул. Павлова, 9 в м. Кременчуці. За заявою власника, відповідачу згідно з цим договором відчужено житловий будинок літ. Б, сіни літ «б», вбиральні літ. «з», сарай літ. «м», душ літ. Н, частина огорожі № 1-4, розташовані на приватизованій земельній ділянці.

Попередній власник домоволодіння (цілого) за вищевказаною адресою ОСОБА_7, на підставі рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради народних депутатів від 16.04.1999 № 544, отримала Державний акт від 17.05.1999 на право приватної власності на земельну ділянку по вул. Павлова, 9 в м. Кременчуці для обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) площею 0,0575 га (575 кв.м.).

Одночасно з придбанням частини домоволодіння, згідно з договором купівлі-продажу від 23.07.1999, посвідченим приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_6, позивач набув у власність 3/5 частини земельної ділянки площею 0,0575 га за вищевказаною адресою, про що приватним нотаріусом зроблено відмітку на Державному акті.

Згідно з висновком експертного будівельно-технічного та земельного-технічного дослідження від 07.07.2016 № 7/3-16 запропоновано варіант розподілу домоволодіння між співвласниками, а саме їх частки будуть мати наступний вигляд: позивачу ОСОБА_3 59/100, з округленням 3/5 частки, відповідачу ОСОБА_5 41/100, з округленням 2/5 частки (Додатки 1, 2). Для здійснення запропонованого варіанту поділу домоволодіння переобладнання проводити не потрібно. Також запропоновано варіант розподілу земельної ділянки (Додаток № 3), згідно з яким позивачу ОСОБА_3 запропонована до виділу в індивідуальне користування земельна ділянка площею 345 кв.м, відповідачу ОСОБА_5 земельна ділянка площею 230 кв.м.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частинами 1, 3, 4 ст. 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з ч. 1, 2, 3, 4, 6 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Статтею 87 ЗК України передбачено, що право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: а) при добровільному об'єднанні власниками належних їм земельних ділянок; б) при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; в) при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами; г) за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Відповідно до ст. 6 ЗК України (в редакції чинній на час придбання сторонами домоволодіння та частини земельної ділянки (від 06.04.1999) громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі, зокрема, купівлі-продажу.

Частинами 1, 2, 4 ст. 30 ЗК України (в редакції від 06.04.1999) передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу, а саме державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Державний акт на право спільної часткової власності сторін на вищевказану земельну ділянку не видавався, державна реєстрація документів, що посвідчують право власності на землю не проводилась, угоди про порядок користування між співвласниками не укладались.

Таким чином, право власності сторін на земельну ділянку, на якій знаходиться спірне домоволодіння, на час звернення до суду з позовом згідно з вимогами, передбаченими земельним законодавством чинним, як на час набуття у спільну часткову власність земельної ділянки так і на час звернення до суду з позовом, належним чином не оформлено, технічна документація із землеустрою щодо її поділу не розроблялась, межі та конфігурація часток земельної ділянки сторонами не узгоджувалась. Земельна ділянка, яку просить виділити у власність позивач, не сформована.

Отже, позовні вимоги щодо виділу в натурі та визнання права власності на частку такої земельної ділянки (у судовому порядку) є передчасними.

Сторони у справі (співвласники майна) не звертались до нотаріуса щодо укладання договору про виділ частки нерухомого майна в натурі (домоволодіння, земельної ділянки).

Слід звернути увагу, що у такому разі, одночасно з посвідченням договору про виділ частки в натурі (поділ) житлового будинку нотаріусом посвідчується договір про виділ частки в натурі на місцевості земельної ділянки. При цьому, необхідним є надання документу про право спільної часткової власності на землю.

Якщо між учасниками спільної часткової власності виникають спори щодо визначення, зміни розміру часток, а також виділу частки спільного майна в натурі (поділу), нотаріус відмовляє у вчиненні такої нотаріальної дії і розяснює заінтересованим особам їх право звернення до суду для вирішення таких спорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Під час розгляду справи позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, окрім висновку експертного дослідження, на підтвердження намагання співвласника вирішити питання виділу в натурі частки нерухомого майна (домоволодіння, земельної ділянки), оформлення (реєстрацію) документів на право спільної часткової власності на земельну ділянку, на якій розміщено домоволодіння, звернення до відповідача та нотаріуса щодо укладання відповідного договору (про виділ частки нерухомого майна в натурі), наявності їх незгоди чи відмови у вчиненні таких дій.

Позивачем не доведено порушення його прав та законних інтересів з боку відповідача.

За вказаних обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо виділу в натурі частки нерухомого майна, визнання права власності на нього є передчасними, без вирішення цього питання у спосіб, передбачений законом, а тому не вбачає підстав для їх задоволення.

Також не підлягають задоволенню вимоги про усунення перешкод у володінні та користуванні власністю, оскільки позивачем не доведено будь-якими належними та допустимими доказами їх існування.

Керуючись ст. 358, 364, 367 ЦК України, ст. 79-1, 87, 88, 125 ЗК України, ст. 1, 3, 14, 57-61, 208, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ю.В. Рибалка