Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2469/17 Головуючий у 1 інстанції: Васильченко В.В.
Є.У. № 318/411/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

секретар: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна та стягнення компенсації,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника за довіреністю ОСОБА_5 на ухвалу Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 20 березня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2-017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. З метою забезпечення позову просила накласти арешт на спірне майно.

Ухвалою Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 20 березня 2017 року заяву про забезпечення позову ОСОБА_3 задоволено частково.

Накладено арешт на житловий будинок, який розташований за адресою с. Іванівка Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області, вул. Космонавтів, 37; легковий автомобіль марки ВАЗ 21051, 1988 р.в., кузов НОМЕР_5, д/н НОМЕР_1, дата реєстрації 20.01.1996 р. та причіп КРАЗ 8138, 1993 р.в., шасі НОМЕР_6, д/н НОМЕР_2, дата реєстрації 19.01.1994 p., які перебувають у володінні ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н.: НОМЕР_3, який проживає та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, в межах суми заявлених позовних вимог- 16 151,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_4 в особі представника за довіреністю ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_4 і його представник ОСОБА_5 не з'явилися, просили розглянути справу за їх відсутності, про що направили суду відповідне клопотання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на такі обставини.

За змістом ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.ст.151, 152 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Позов може забезпечуватися забороною вчиняти певні дії, накладенням арешту на майно, що належать відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб.

За роз'ясненнями п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд(суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про забезпечення позову, суд врахував майновий характер та підстави спору між сторонами, предметом якого являється майно подружжя, яке придбане під час спільного проживання.

Відповідно до змісту позовних вимог позивач просить визнати право спільної часткової власності в рівних частках по ? частки за сторонами у справі на житловий будинок, який розташований за адресою с. Іванівка Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області, вул. Космонавтів, 37 та на земельну ділянку площею 0,13 га, на якій розташований житловий будинок із спорудами, та визнати право приватної власності за відповідачем на легковий автомобіль НОМЕР_4 та причіп КРАЗ 8138, д/н НОМЕР_2, із стягненням з останнього на користь позивача грошової компенсації вартості її частки в розмірі 16151 гривень.

За обставинами справи, сторони проживають окремо, спірне майно та правовстановлюючі документи на нього перебувають у володінні відповідача, а тому існують реальні підстави вважати, що відповідач на власний розсуд може розпорядитися спірним майном, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Спосіб забезпечення позову обрано судом відповідно до та застосовано відносно спірного майна, яке буде предметом судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ч.2 ст.151 ЦПК України щодо змісту заяви про забезпечення позову не знайшли свого підтвердження. Заява позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно належним чином вмотивована та відповідає положенням закону, а тому підстав для її повернення заявникові не встановлено.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ухвала суду не відповідає вимогам ч.5 ст.153 ЦПК України щодо обґрунтування застосування заходів забезпечення позову є помилковим.

Відповідно до ч.5 ст.153 ЦПК України, про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання. Зазначеним вимогам закону ухвала суду відповідає.

Накладення арешту на нерухоме майно відповідача не завдасть істотної шкоди його правам і інтересам, не позбавляє його можливості користування цим майном та забезпечить реальне виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Разом з тим, суд першої інстанції безпідставно обмежив заходи забезпечення позову 16 151 грн. - сумою, яку позивач просила стягнути в рахунок компенсації вартості належної їй частки в спільному майні. Поза увагою суду залишилася та обставина, що у відповідності до ст.80 ЦПК України ціна позову визначається не тільки сумою, яка стягується, але і вартістю спірного майна.

Накладаючи арешт на спірне майно в межах суми грошової компенсації, суд першої інстанції фактично залишив без забезпечення позовні вимоги щодо права власності на спірне майно.

За вказаних обставин оскаржувана ухвала на підставі ст.312 п. 2 ЦПК Україні підлягає зміні, вжитий судом захід забезпечення позову підлягає застосуванню без обмеження вартістю грошової компенсації.

Керуючись ст.ст. 307,312 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника за довіреністю ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 20 березня 2017 року змінити, виключивши із мотивувальної і резолютивної частини судової ухвали вказівку про накладення арешту в межах 16 151 грн.

В іншій частині оскаржувану ухвалу залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: