Ухвала

іменем україни

24 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 березня 2016 року,

встановила:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1. 9 жовтня 2014 року з вини

ОСОБА_4, яка є власником квартири № 57, що розташована в даному будинку поверхом вище, відбулось залиття квартири позивача, про що складено акт. Внаслідок залиття позивачу завдано матеріальні збитки в розмірі 6 745 грн, які він просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 7 045 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 243,60 грн судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 16 березня

2016 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 267,96 грн судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі заочне рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Скасовуючи заочне рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що кран, з якого стався значний витік води та привів до залиття квартири позивача, є краном загального користування, тому відповідальність за його стан несе виконавець послуг, а не споживач - власник квартири.

Проте з таким висновком погодитися не можна з огляду на наступне.

Установлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло

від 7 червня 1993 року та свідоцтв про право на спадщину за законом

від 8 квітня 2004 року та від 11 серпня 2010 року ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1.

Власником квартири № 57, що розташована за вказаною адресою поверхом вище, є ОСОБА_4

9 жовтня 2014 року сталося залиття квартири АДРЕСА_1, про що 10 жовтня 2014 року складено акт про залиття. Причиною залиття зазначено витік води з відкритого крану у ванній кімнаті квартири № 57 за відсутності мешканців зазначеної квартири у день заповнення системи опалення. Власник квартири №57 ОСОБА_4 від участі в складанні акту та його підписанні відмовилась.

Даний акт в установленому законом порядку недійним не визнано.

Відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд посилався на те, що управителем будинку по АДРЕСА_1 є ОСББ «Магнолій Бердянськ» і за договором повинен забезпечувати належну експлуатацію будинку, здійснювати контроль за якісним та своєчасним наданням житлово-комунальних послуг.

Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені ЦК України.

Згідно зі ст. 179 ЖК УРСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі винною особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, відповідно до презумпції завдавача шкоди не позивач доводить вину відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини, на що апеляційний суд уваги не звернув.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Вирішуючи спір, апеляційний суд на вказане уваги не звернув та не врахував, що відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, ст. 151 ЖК УРСР, відповідач, як власник квартири № 57 зобов'язана нести відповідальність за свою власність та вжити усіх необхідних заходів щодо запобігання виникнення ситуацій з негативними наслідками.

Таким чином, суд першої інстанції вірно застосував положення

ст. 1166 ЦК України, на підставі наданих сторонами доказів, яким дав оцінку відповідно до ст. 212 ЦПК України, зокрема акту про залиття від 10 жовтня 2014 року, згідно якого причиною залитті вказано - відкритий кран у ванній кімнаті квартири №57, а також відсутність власників квартирі під час заповнення системи опалення водою та прийшов правильного правового висновку про задоволення позовних вимог.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, а тому ухвала суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 березня

2016 року скасувати, заочне рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.С. Висоцька

Судді:Ю.Г. Іваненко О.В. Кафідова О.В. Умнова І.М. Фаловська