Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді Гудкова С.В.

за участю секретаря Джадан І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи свій позов тим, що 19.06.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» , правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір СRL-SМЕD04/066/2008, згідно якого банк надав відповідачеві кредит 72480 доларів США.

В подальшому ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» уклали договір купівлі-продажу кредитного портфелю б/н, згідно якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за вищевказаним кредитним договором.

Відповідачем ОСОБА_1 порушено зобов'язання за кредитним договором, зокрема, не виконується Графік погашення платежів, порушується порядок та строки сплати відсотків, у зв'язку з чим, станом на 24.01.2017 року виникла заборгованість, яка складає: 34999,70 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.01.2017 року становить 956629,32 гривні, 2722,91 доларів США - заборгованість по процентам, що за курсом НБУ станом на 24.01.2017 року становить 74424,01 гривня; 375085,33 гривні - пеня.

19.02.2008 року в забезпечення виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_1 по Кредитному договору, з відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір поруки SR-SМЕD04/066/2008, згідно якого у випадку невиконання або неналежного виконання боржника ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором, на добровільних засадах зобов'язалась виконати за нього зобов'язання.

Позивач прохає стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в сумі 1 406 138,66 гривень. Також прохає стягнути судові витрати.

В судове засідання представник позивача Мікуліна Т.О. не з'явилась, надіслала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позов підтримує у повному обсязі, прохає задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представник в особі ОСОБА_4 позовні вимоги визнали частково, а саме на суму 956629,32 гривні, що складається з тіла кредиту.

Суд, заслухавши відповідачів та їх представника, дослідивши матеріали, докази справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 19.06.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» , правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір СRL-SМЕD04/066/2008 (а.с.9-14), згідно якого банк надав відповідачеві кредит 72480 доларів США за його кредитною заявкою від 19.06.2008 року (а.с.8). Термін дії договору до 19.06.2017 року.

За умовами вищевказаного договору відповідач ОСОБА_1 зобов'язався сплачувати кредитні кошти та проценти за користування кредитними коштами до 19 числа кожного календарного місяця, відповідно до Графіку погашення заборгованості, який є невід'ємною договору (а.с.15-17).

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В забезпечення виконання умов договору відповідачем ОСОБА_1 між банком та відповідачкою ОСОБА_2 19.02.2008 року було укладено договір поруки SR-SМЕD04/066/2008, згідно якого у випадку невиконання або неналежного виконання боржника ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором, остання на добровільних засадах зобов'язалась виконати за нього зобов'язання (а.с.20-21).

07.11.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір про відступлення права вимоги (а.с.25-27), згідно якого до позивача переходить право вимоги по Кредитному договору СRL-SМЕD04/066/2008, який було укладено між банком та відповідачем ОСОБА_1

Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Позивачем не було доведено, як в матеріалах позову, так і на запит суду, суму заборгованості по процентам та пені, яку він прохає стягнути з відповідачів.

Станом на 07.11.2014 року (момент укладення договору про відступлення права вимоги) суду невідома сума заборгованості по Кредитному договору СRL-SМЕD04/066/2008 від 19.06.2008 року

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.30-31), види діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» є: надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, діяльність агентств зі стягування платежів і бюро кредитних історій, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, агентства нерухомості , діяльність у сфері права, надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів.

Як відомо, уповноважений орган, відповідно до ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами їхньої профільної діяльності.

Отже, є дві умови допуску до надання фінансових послуг:

1) у суб'єкта має бути право надавати такі послуги;

2) суб'єкт повинен мати ліцензію на надання послуг. Здійснення деяких видів діяльності (наприклад, надання фінансових кредитів за рахунок залучених засобів) можливе лише за виконанні обох цих умов. Інші фінансові послуги (тобто не згадані в ст. 34) можуть надаватися без ліцензії, але тільки при наявності в підприємства відповідного права, що, як випливає з п. 1 ст. 5, мають лише фінансові установи.

Щоб одержати статус фінансової установи, потрібно задовольняти критерії, сформульовані у п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону: фінансова установа - юридична особа, що відповідно до Закону надає одну чи декілька фінансових послуг і яка внесена до відповідного Реєстру в порядку, встановленому Законом. До фінансових установ належать банки, кредитні союзи, ломбарди, лізингові компанії, довірчі суспільства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії, інші юридичні особи, винятковим видом діяльності яких є надання фінансових послуг.

Отже, якщо юридична особа, по-перше, не займається фінансовими послугами як винятковим видом діяльності і, по-друге, не внесена в Реєстр фінансових послуг - вона не має права надавати фінансові послуги, а тому види діяльності, перераховані в ст. 4 Закону, для звичайних юридичних осіб фактично "закриті".

Лише п. 4 ст. 5 Закону допускає надання звичайними юридичними особами окремих фінансових послуг у тих випадках, коли це спеціально визначено законами й іншими НПА.

З норми п. 4 ст. 5 Закону про фінансові послуги не випливає, що "дозвільний" закон обов'язково має бути присвячений окре-мому виду фінансових послуг і прийнятий пізніше від Закону про фінпослуги. Наприклад, ЦКУ дозволяє особам, які надають поручительства, займатись цим видом діяльності (ст. 191- 194). ЦКУ дозволяє всім суб'єктам (у т. ч. юридичним особам) займатися наданням поручительств, тобто поручительство є тим самим винятком, який згадується у п. 4 ст. 5 Закону, може надаватися не тільки фінансовими установами.

Крім цього, відповідно до положень наведеної норми, звичайна юридична особа може надавати відсоткову грошову позику за рахунок власних коштів, а також комерційний кредит юридичним особам, які не є фінустановами. З цим погоджується Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва у своєму листі від 17 листопада 2006 р. № 8287.

Згідно з п. 5 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансова послуга визначається як операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок або за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Відповідно до ст. 4 Закону фінансовою послугою вважається надання коштів у позику, в т. ч. на умовах фінансового кредиту. Фінансовий кредит характеризується в тексті Закону як кошти, що надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під відсоток.

Отже, надання відсоткової строкової грошової позики, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок або за рахунок залучених коштів від інших осіб, з метою отримання прибутку є фінансовою послугою в розумінні Закону.

Щодо надання відсоткової грошової позики за рахунок залучених від інших осіб коштів, то можливість здійснення такої операції юридичними особами обмежена безпосередньо в ч. З ст. 5 Закону, згідно з якою це може здійснюватися тільки фінансовою установою зі статусом кредитної установи. Стосовно надання відсоткової грошової позики за рахунок власних коштів юридичних осіб, то можливість здійснення таких операцій визначає ЦКУ, який у параграфі 1 глави 71 визначає можливість надання відсоткових позик без обмеження кола осіб-позикодавців.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1048 ЦКУ за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики) або таку саму кількість речей того ж роду і такої якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або Законом.

Відповідно до ст. 510 Цивільного кодексу України термін "сторона" в зобов'язанні корелює з терміном "особа". Особами відповідно до ст. 2 Цивільного кодексу України вважаються будь-які фізичні чи юридичні особи. Отже, закон (ЦКУ) дозволяє юридичним особам, які не мають статусу фінансової установи, надавати відсоткові позики, за винятком випадків, коли позика надається за рахунок коштів, залучених від інших осіб.

Відповідно до Ліцензійних умов провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів кредитними установами (затверджені розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 18 жовтня 2005 р. № 4802) залучені кошти - це фінансові активи, безпосередньо або опосередковано отримані на зворотній основі від будь-яких осіб.

Отже, якщо кошти, що становлять суму позики, залучені не на зворотній основі позикодавцем, він має право нараховувати відсотки на суму позики, навіть не маючи статусу фінансової установи.

У параграфах 1 і 2 глави 71 Цивільного кодексу України наводяться відмінні ознаки між операціями з надання позики і кредиту:

1) за колом суб'єктів: позика може надаватися будь-якими особами (якщо вона надається за рахунок власних коштів); кредит - лише банками і/або іншими фінансовими установами;

2) за колом об'єктів: позика може надаватися грошима або іншими речами, визначеними родовими ознаками; кредит - тільки грошовими коштами;

3) за умовами надання коштів: позика може бути відсотковою чи безвідсотковою, а кредит завжди передбачає нарахування відсотків;

4) за статусом наданих коштів: важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених коштів.

З зазначеного вище слідує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» не є кредитною установою, не має права надавати фінансові послуги, і, відповідно, не має права нараховувати проценти, пені та інші платежі по Кредитному договору, а тому, позов слід задовольнити частково - на суму 956629,32 гривні, що складається з тіла кредиту.

Позивачем по справі було понесено судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 21092,07 гривень (а.с.25).

Дані витрати слід стягнути з відповідачів в рівних частках на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог, на підставі ст.88 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 526, 1050,1054 ЦК України, ст.ст.10, 15, 60, 88, 212, 213, 214 ЦПК України, Кредитним договором СRL-SМЕD04/066/2008 від 19.06.2008 року,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість в розмірі 956629 гривень 32 копійки (дев'ятсот п'ятдесят шість тисяч шістсот двадцять дев'ять гривень 32 копійки).

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 7174 гривні 72 копійки з кожного .

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду С.В.Гудков