РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі :

судді Скиба М.М.,

за участю секретаря Панаслюк Є.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Торецьку у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пролетарської районної у місті Донецьку ради про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив наступне.

15.05.2016 року у м. Донецьку померла й ого мати ОСОБА_2. Після її смерті відкрилася спадщина у виді однокімнатної квартири за адресою : м. Донецьк, вул. Роздольна, 23/69. Документи на квартиру були втрачені його матірю в умовах бойових дій.

При зверненні до нотаріальної контори він отримав постанову про відмову у видачі свідоцтва про право власності на спадщину від 22.11.2016 року у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

ОСОБА_1 просить визнати право власності в порядку спадкування на однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою : Донецька область, м. Донецьк, вул. Роздольна, 23/69.

В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позову, суду пояснив, що він проживав разом з матірю. Усіма юридичними питання щодо квартири займалася його мати особисто. Документи на квартиру були втрачені під час бойових дій. Відомостей про приватизацію квартири у нього немає, він припускає, що квартира була приватизована.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належно, заяви про розгляд справу у його відсутність суду не надав.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що з матірю ОСОБА_1 вона декілька разів розмовляла по телефону, особисто з нею ніколи не бачилася. Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що він проживав разом з матірю. Щодо приватизації квартири їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом в спірній квартирі, він неодноразово бував у них в гостях. Він чув від ОСОБА_2, що вона є власницею цієї квартири. Він знає Позднкових з 2002 року, весь цей час вони проживали разом в цій квартирі. Щодо приватизації квартири йому нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що адреса проживання ОСОБА_2 м. Донецьк, вул. Роздольна, 23/69. На її думку, документи про право власності на квартиру були втрачені внаслідок втрати свідомості ОСОБА_2 на вулиці, після того як вона прийшла до тями документів вже не було. Які саме документи були втрачені вона не знає, але знає, що вони стосувалися права власності на квартиру. Щодо приватизації квартири їй нічого не відомо, ніяких документів з цього приводу вона не бачила.

Вислухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 15.05.2016 року померла ОСОБА_2. (а.с. 7).

Згідно копії свідоцтва про народження, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_2 (а.с. 8).

Відповідно до копії довідки КП «Управляюча компанія Пролетарського району міста Донецька» від 26.06.2016 року № 3461, ОСОБА_1 був зареєстрованим на день смерті з ОСОБА_2 (а.с.9)

Постановою завідуючої Першої черкаської державної нотаріальної контори від 22.11.2016 року, ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру 69, що знаходиться у місті Донецьку, по вулиці Роздольній, у будинку 23, відмовлено, у звязку з відсутністю документів, які б підтвердили факт належності померлій вказаної вище квартири (право власності). (а.с. 16-17)

На підставу належності на праві власності померлій ОСОБА_2 спірної квартири, позивач надав суду копію ордеру № 10918 від 19.09.1981 року, яким ОСОБА_2 дозволено зайняти квартири за обміном з ОСОБА_6 за адресою : м. Донецьк, вул. Роздольна, 23/69 (а.с. 117).

У відповідності до ст.ст.1217, 1218, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування має особа, визначена у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

В силу ст. ст. 10, 59, 60, 213 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" рішення суду у цивільні справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 58 - 59, ч.3 ст. 61, 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Натомість в матеріалах цивільної справи немає жодного доказу, який би підтверджував твердження позивача, викладені ним в позові, а саме, відсутні документи, які підтверджують, що за життя померлій ОСОБА_2 належала на праві власності квартира АДРЕСА_1, а тому не можна вважати померлу власником цієї квартири.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню у звязку з їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,212 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Пролетарської районної у місті Донецьку ради про визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :