Ухвала

іменем україни

10 травня 2017року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2016 року та рішення колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позову зазначав, що з 09 вересня 2005 року він перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскільки відносини між ним та відповідачем унеможливили подальше спільне проживання, тому з листопада 2013 року вони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Під час шлюбних відносин ОСОБА_2покидала сім'ю на невизначений термін, вихованням дитини не займалася.

Посилаючись на те, що ні він, ні відповідач не мають наміру збереження сім'ї, просив шлюб розірвати, строк для примирення не надавати та визначити місце проживання неповнолітньої доньки на розсуд суду.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2016 року позов задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 09 вересня 2005 року в Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 709.

Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_2 залишено без змін.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2016 рокузмінено: виключено з його мотивувальної частини речення: «Відповідач покидала сім'ю на невизначений термін, вихованням дитини не займалася».

В іншій частині рішення залишено без змін.

Вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувані рішення або змінити, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що сторони зареєстрували шлюб 09 вересня 2005 року в Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області.

Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сімейне життя позивача та відповідача не склалося.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України).

Виходячи з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, правильно визначив характер спірних правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині розірвання шлюбу. Апеляційний суд вірно змінив рішення суду першої інстанції, виключивши з його мотивувальної частини речення: «Відповідач покидала сім'ю на невизначений термін, вихованням дитини не займалася».

Крім того суди дійшли до правильного висновку, відмовляючи в задоволенні позову в частині визначення місця проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки з цього питання спір між сторонами відсутній.

Згідно з ч. 1 ст. 151 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, судами, як першої так і апеляційної інстанцій дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

За таких обставин, підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки висновки судів щодо часткового задоволення позову зроблені вірно.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2016 року в незміненій частині рішеннямколегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року та рішення колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: О.І. Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова

С.О. Карпенко

Г.І. Мостова