Справа №592/4941/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/37/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Криворотенка В. І. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 жовтня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: Виконавчий комітет Сумської міської ради, Комунальне підприємство «Сумижитло» Сумської міської ради про зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а:

26 травня 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що 22 травня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу, згідно з яким до відповідача перейшла у власність кімната разом з холом-балконом, яка знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Лесі України, буд. 14, кім. 130. Вказаний будинок є гуртожитком. З 25 травня 2015 року відповідач розпочала незаконне будівництво в холі-балконі, який межує з її кімнатою для збільшенням своєї житлової площі ще на одну кімнату. Незаконне будівництво порушує права всіх мешканців, які проживають на 3 поверсі гуртожитку та позбавляє права користування холом-балконом для суспільних потреб. Остаточно уточнивши позовні вимоги, просить зобовязати ОСОБА_3 демонтувати збудовану стіну в нежитловому приміщенні - побутовій кімнаті (приміщення № 278, згідно інвентаризаційної справи № 151361), яка межує з кімнатою 130 по вул. Л. Українки, буд. 14 в м. Суми, протягом 10 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили та стягнути витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про заборону вчиняти будівельні роботи залишено без розгляду.

Позовні вимоги ОСОБА_7 про демонтування стіни задоволено.

Зобовязано ОСОБА_3 демонтувати збудовану стіну між кімнатами № 131 та № 130 в холі-балконі, який знаходиться на третьому поверсі в лівій секції гуртожитку, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Лесі України, буд. 14.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В доводах апеляційної скарги зазначає, що рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Суд не повно зясував обставини справи, рішення суду не відповідає фактичним обставинам, є незаконним та необґрунтованим. Судом першої інстанції взагалі не досліджувалось питання наявності у ОСОБА_3 вини та наміру порушити публічний порядок. Докази наявності порушення публічного порядку з боку ОСОБА_3 в матеріалах справи відсутні. Договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_3 придбала житлове приміщення у гуртожитку, не посягає на суспільні, економічні та соціальні основи держави, не спрямований на порушення публічного порядку, а відтак не є нікчемним. ОСОБА_3 є власником оспорюваного приміщення, придбаного у встановленому порядку та згідно з положеннями ст. 388 ЦК України являється добросовісним набувачем, її право власності охороняється Конституцією України та нормами ЦК України. Вона як власниця спірного приміщення мала законне право на здійснення реконструкції кімнати № 130 шляхом будівництва стіни. Судом першої інстанції не було зясовано, яке саме право позивача було порушено зведенням спірної стіни, та не було встановлено чи правильно обрано спосіб захисту порушеного права (за його наявності).

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_8, яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок скасування розпорядження Сумської міської ради про передачу у власність попередньому власнику житлового приміщення № 130 та відповідно скасування свідоцтва про право власності на це приміщення, договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_9 22 травня 2015 року придбала спірне приміщення площею 25,6 кв. м, в тому числі і за рахунок холу-балкону (побутової кімнати) між кімнатами № 130 та 131 є нікчемним в частині набуття нею права власності на цю частину приміщення, оскільки він відповідно до вимог ч. 2 ст. 228 ЦК України порушує законні права та інтереси інших мешканців гуртожитку, а тому оскільки набуття права власності на частину площі гуртожитку відбулось за рахунок побудови стіни в холі-балконі, то вимоги про зобовязання демонтувати стіну є обґрунтованими.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, так як суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_5 є власником кімнати у гуртожитку за адресою: м. Суми, вул. Лесі Українки, буд. 14, кім. 131 (Т. 1, а. с. 74а).

Даний будинок є гуртожитком та перебуває на балансі КП «Сумижитло» Сумської міської ради (Т. 1, а. с. 7, 64).

ОСОБА_6, ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 березня 2014 року належало житлове приміщення № 130 за адресою: вул. Л. Українки, 14, загальною площею 25,6 кв. м, яке складається з двох кімнат 12,0 кв. м та 13,0 кв. м та балкону 0,6 кв. м.

Згідно договору купівлі-продажу житлового приміщення у гуртожитку від 22 травня 2015 року, укладеного між ОСОБА_6, ОСОБА_10 та ОСОБА_3, відповідачка ОСОБА_3 набула у власність вказане житлове приміщення (Т. 1, а. с. 47-48).

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 23 червня 2016 року визнано незаконними та скасовано розпорядження Сумської міської ради № 76 від 19 березня 2014 року про передачу попереднім власникам вказаного житлового приміщення № 130 ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у спільну часткову власність вказаного житлового приміщення і свідоцтво про право власності на вказане приміщення з тих підстав, що проведенням приватизації даного житлового приміщення, до складу якого входить побутова кімната третього поверху з балконом, порушуються права ОСОБА_5 на користування та володіння побутовою кімнатою, що розміщена в секції, де він проживає, а також жителі третього поверху будинку позбавляються евакуаційного виходу (т. 1, а. с. 164-166).

В той же час правовстановлюючий документ про право власності ОСОБА_3 на житлове приміщення № 130 за адресою: вул. Л. Українки, 14 в м. Суми загальною площею 25,6 кв. м, яке складається з двох кімнат 12,0 кв. м та 13,0 кв. м та балкону 0,6 кв. м, яким є договір купівлі-продажу від 22 травня 2015 року, недійсним не визнаний та є чиним.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 лютого 2017 року позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_10, третя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_11 про визнання вказаного договору купівлі-продажу недійсним залишено без розгляду за заявою представника позивача ( т. 2 а. с. 53).

Згідно положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним, ніхто не може бути обмежений у його здійсненні.

ОСОБА_3 було здійснено реконструкцію належного їй на праві власності житлового приміщення № 130 шляхом влаштування перегородки з блоків із пористого бетону замість перегородки з ГКЛ у житловій кімнаті, яка входить до складу цього приміщення. Реконструкція здійснена з розробкою відповідного проекту, реєстрацією декларації про готовність обєкта до експлуатації (т. 1 а. с. 112-122). Актом № 305 перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 15 червня 2015 року встановлено, що при реконструкції житлового приміщення вимоги законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил дотримано (т. 1 а. с. 121).

Таким чином твердження позивача про те, що відповідач розпочала незаконне будівництво в холі-балконі, який межує з її кімнатою для збільшенням своєї житлової площі ще на одну кімнату, є безпідставними та не підтверджуються належними доказами.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову на тій підставі, що договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_9 22 травня 2015 року придбала спірне приміщення є нікчемним відповідно до вимог ч. 2 ст. 228 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Згідно з пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочинами, які порушують публічний порядок, є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права (зброї, наркотиків тощо).

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є нікчемними відповідно до ст. 228 ЦК України і повинні визнаватись недійсними з підстав, передбачених ч. 1 ст. 215 та ч. 1 ст. 203 ЦК України.

При кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_9 22 травня 2015 року придбала житлове приміщення площею 25,6 кв. м у гуртожитку, є самостійним цивільно-правовим договором, зміст якого полягає в передачі продавцем майна покупцеві зі сплатою останнім певної грошової суми. Предметом цього договору є житлове приміщення у гуртожитку під номером 30, загальною площею 25,6 кв.м., яке перебувало у власності продавця на момент укладення договору. Докази, що цей договір укладено за наявності умислу його сторін щодо настання протиправних наслідків, в матеріалах справи відсутні. Покупець за договором є добросовісним набувачем.

Таким чином за наявності чинного договору купівлі-продажу від 22 травня 2015 року, на підставі якого ОСОБА_3 належить житлове приміщення № 130 за адресою: вул. Л. Українки, 14 в м. Суми загальною площею 25,6 кв. м, яке складається з двох кімнат 12,0 кв. м та 13,0 кв. м та балкону 0,6 кв. м, та здійснення в ньому реконструкції у відповідності з вимогами діючого законодавства, підстави для задоволення позову ОСОБА_5 відсутні.

Крім того з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 18.11.2016 року позивач продав належну йому кімнату № 131 в гуртожитку по вул. Л. Українки, будинок 14 в м. Суми та на даний час в ній не проживає.

Суд першої інстанції не врахував вищенаведеного, що призвело до неправильного вирішення справи та безпідставного задоволення позову. Крім того задовольняючи позов ОСОБА_5, суд зобовязав ОСОБА_3 демонтувати стіну між кімнатами № 131 (яка належить позивачу) та № 130 (яка належить відповідачу), тобто фактично зобовязав демонтувати стіну, яка розділяє ці кімнати.

Судом першої інстанції в порушення норм процесуального права рішенням залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про заборону здійснювати будівельні роботи, хоча вказане процесуальне питання повинно вирішуватись окремою ухвалою суду. Крім того письмова заява про залишення цих вимог без розгляду в матеріалах справи відсутня. В заяві про уточнення позовних вимог представник позивача ОСОБА_12, скориставшись своїми правами, передбаченими ч. 2 ст. 31 ЦПК України, зменшив позовні вимоги, виключивши з них вимогу про заборону здійснювати будівельні роботи.

Отже, рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п. 2; 309 ч. 1 п. 4; 313-314; 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -