Справа №585/2042/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Кондратенко Л. П.
Номер провадження 22-ц/788/11/17 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

29 вересня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І. ,

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 вересня 2016 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, -

в с т а н о в и л а:

15 липня 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_3, який 11 січня 2016 року остаточно уточнивши мотивувало тим, що 26 квітня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») і відповідачем укладений кредитний договір № 014/9870/74/72876, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 38 380,00 дол. США з кінцевим строком погашення до 26 квітня 2022 року з процентною ставкою за користування кредитом 12,85 % річних. Факт видачі позичальнику кредитних коштів підтверджується випискою з розрахунку станом на 26 квітня 2007 року. Позичальник припинив належним чином виконувати свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 06 січня 2016 року становить 23 520,03 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 559 393,13 грн. з яких: заборгованість по кредиту - 19 074,43 дол. США, що по курсу НБУ еквівалентно 453 660,35 грн. (в тому числі прострочена заборгованості по кредиту - 2 869,31 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 68 242,78 грн.), заборгованість по відсотках - 4 445,60 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 105 732,78 грн. (в тому числі прострочена заборгованість по відсотках 4 297,96 дол. США, що по курсу НБУ еквівалентно 102 221,35 грн.), яку він просив стягнути з відповідача та сплачений ним судовий збір в сумі 3 654 грн.

Не погоджуючись із заявленим позовом, 31 серпня 2015 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» із зустрічною позовною заявою, у якій просив визнати недійсним з моменту укладання кредитний договір № 014/9870/74/72876 від 26 квітня 2007 року укладений між ним та ПАТ «Райффайзен банк Аваль», а також визнати недійсним з моменту укладання договір іпотеки від 23 травня 2007 року між тими ж сторонами. Свої вимоги мотивував тим, що перед укладенням кредитного договору в порушення вимог ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» Банк не повідомив його у письмовій формі про всі істотні умови кредитування, договір містить несправедливі умови, укладений без відповідної банківської ліцензії на видачу кредиту в іноземній валюті, не містить орієнтовну сукупну вартість кредиту, на позичальника покладений обов'язок укласти договір страхування предмета іпотеки з лише в кредитованій банком страховій компанії, договір передбачає лише наявність обов'язків та відповідальність у позичальника, банк намагається позбавити неповнолітніх дітей права користування предметом іпотеки.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 вересня 2016 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/9870/74/72876 від 26 квітня 2007 року, що станом на 06 січня 2016 року становить 23 520,03 доларів США, що еквівалентно 559 393,13 грн. та сплачений судовий збір в сумі 3 654 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а його зустрічний позов задовольнити.

При цьому зазначає, що судом невірно застосовані норми матеріального права щодо пропуску строку позовної давності. Крім того, судом неповно з'ясовані обставини, що мають істотне значення для справи, а саме, вказує на відсутність у кредитному договорі згоди щодо істотних умов та відсутність ціни договору, що є на його думку, підставами для визнання кредитного договору неукладеним. Вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, зокрема відсутність у матеріалах справи первинних документів, що свідчать про дату, суму і валюту кредиту. Вказує на відсутність правової оцінки факту, який свідчить про неможливість отримання кредиту в іноземній валюті. Судом при вирішенні справи проігнорований факт порушення балансу прав сторін, зокрема позичальника (наявність значної кількості несправедливих умов договору; практика, що вводить в оману позичальника). Вважає, що у суду були всі підстави для визнання договору недійсним, зокрема: відсутність письмового ознайомлення позичальника з умовами кредитування; невідповідність умов кредитного договору нормам законодавства; порушення порядку видачі кредиту (наявність підстав), передбачених ст. 227 ЦК України для визнання правочину, вчиненого юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії) недійсним); невідповідність порядку погашення кредиту вимогам законодавства. Крім того, вважає, що суд, при розгляді даної справи порушив вимоги законодавства про порядок розгляду справ про визнання правочинів недійсними.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_3, його представника ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 26 квітня 2007 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Райффайзен банк Аваль» ( назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банківська установа надала позичальнику грошові кошти в сумі 38 380 доларів США (а.с.12-21).

Грошові кошти позичальником ОСОБА_3 були отримані 26 квітня 2007 року (а.с.167-170).

Згідно п.п. 1.2, 1.4 Кредитного договору відсоткова ставка за кредитом становить 12,85 % річних, кредит наданий на строк до 26 квітня 2022 року.

Згідно п. 2.1 Договору кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі; придбання житлового будинку з надвірними будівлями та на сплату комісії банку за цим договором. Забезпеченням зобов'язання позичальника за цим договором є житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Сумська область, м. Ромни, 1-й пров. Червоної,1 Г, загальною площею 87,4 кв.м (далі об'єкт нерухомості).

Кредит надано позичальнику на умовах його забезпечення, строковості повернення та плати за користування (п.3.1 Договору).

23 травня 2007 року між Банком та ОСОБА_3 для забезпечення виконання умов кредитного договору був укладений договір іпотеки, предметом якого є будинок та земельна ділянка по 1-му пров. Червоної, 1 Г в м. Ромни (а.с.70-72).

Відповідно до п.3.2 даного договору надання кредиту може здійснюватись на розсуд банку: готівкою через касу; на поточний рахунок позичальника.

Згідно п.5.1 кредитного договору позичальник зобов'язався здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу кредитора щомісячно до 15 числа, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами згідно графіку погашення протягом строку дії кредитного договору.

Банк виконав свої зобов'язання, надавши позичальникові кредит в сумі, в строки та на умовах, передбачених кредитним договором.

Факт видачі ОСОБА_3 кредиту підтверджується випискою по рахунку станом на 26 квітня 2007 року та меморіальними ордерами (а.с.21, 168, 169, 170).

ОСОБА_3 припинив належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за кредитним договором від 26 квітня 2007 року, у зв'язку з чим Банк 14 квітня 2015 року направив на адресу позичальника письмову вимогу про дострокове повернення кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом, яка була залишена ОСОБА_3 без реагування (а.с. 22).

Внаслідок порушення відповідачем умов укладеного кредитного договору утворилась заборгованість, яка станом на 06 січня 2016 року складає 23 520,03 доларів США, що еквівалентно 559 393,13 грн., з яких: 19 074,43 доларів США, що еквівалентно 453 660,35 грн. - заборгованість по кредиту (в тому числі прострочена заборгованість по кредиту 2 869,31 доларів США, що еквівалентно 68 242,78 грн.), 4 445,60 доларів США, що еквівалентно 105 732,78 грн. заборгованість за відсотками (в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 4 297,96 доларів США, що еквівалентно 102 221,35 грн.), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.187-190).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Банк виконав свої зобов'язання, надавши позичальникові кредит в сумі, в строки та на умовах, передбачених кредитним договором.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема припинення зобов'язання, сплата неустойки, що передбачено ст. ст. 549,611 ЦК України. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Невиконання відповідачем своїх зобов'язань за укладеним кредитним договором і розмір заборгованості підтверджується наявними у справі доказами. Саме відповідач ОСОБА_3 також не заперечував, що кредит в повному обсязі не повернув і тривалий час не вносить кошти на його повернення.

Тому рішення суду в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості є законним і обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується і з рішенням суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Статтею 215 ЦК України передбачено підстави недійсності правочину.

У відповідності до приписів ст. 10-11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як зустрічна позовна заява так і апеляційна скарга не містить обґрунтованих посилань, із зазначенням доказів, на наявність підстав для визнання недійсним оспорюваних договорів.

Навпаки, як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлених місцевим судом обставин справи, сторони у справі досягли згоди щодо всіх істотних умов укладених договорів, приступили до їх виконання, зокрема відповідач на протязі семи років своєчасно та в повній мірі виконував свої обов'язки за укладеними договорами і жодних питань між сторонами щодо умов договорів, порядку виконання кожним з них своїх обов'язків не виникало.

Тому твердження позивача за зустрічним позовом про те, що існують підстави для визнання кредитного договору від 26 квітня 2007 року неукладеним через відсутність згоди сторін по всім істотним умовам, а саме щодо ціни договору (сума, валюта кредиту, розмір процентної ставки, розмір супутніх витрат) висновків суду не спростовують. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і про відсутність передбачених статтями 11,18 Закону України "Про захист прав споживачів" підстав для визнання несправедливими, такими, що суперечать принципу добросовісності умов кредитного договору, договору іпотеки та додаткових угод до них, зокрема, оскільки саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для визнання недійсним кредитного договору та додаткових угод до нього, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, враховуючи і можливість отримання кредиту в національній валюті. Проте погодився на отримання кредиту в іноземній валюті, враховуючи менший розмір відсоткової ставки за такими договорами.

Не є обґрунтованими посилання ОСОБА_3 на відсутність у позивача відповідної ліцензії на здійснення операцій в іноземній валюті, оскільки належно завірена копія такого дозволу національного Банку України мається в матеріалах справи (т. 1 а.с. 28 - 31)

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні його позовних вимог у зв'язку із пропуском строку позовної давності також є необґрунтованими.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності та безпідставність тверджень останнього про те, що на деякі умови кредитного договору він звернув увагу лише після отримання ним позову про стягнення коштів за кредитним договором, оскільки в п. 8.2 кредитного договору зазначено, що цей договір відображає повне розуміння сторонами предмету договору та інших питань, зазначених в ньому. Тобто підписанням цього договору позивач підтвердив факт ознайомлення з його умовами та погодився з ними. Враховуючи, що кредитний договір було укладено 26 квітня 2007 року, а договір іпотеки 23 травня 2007 року і саме в цей момент позивач дізнався про умови кредитного договору і договору іпотеки, які він вважає несправедливими, то строк звернення до суду з вимогою про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними сплив відповідно 26 квітня 2010 року та 23 травня 2010 року.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, протягом якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таку заяву було подано до суду представником відповідача.

Отже, суд першої інстанції належно оцінив докази та ухвалив рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи. Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -