АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 173/3336/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/762/К/17 суддя Строгова Г.Г.
Категорія - 27 ( І ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
УХВАЛА

Іменем України

23 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Борщ А.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним та звернення стягнення на предмет застави.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - Бродько Анатолій Іванович,

представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_8, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року позивач Публічне акціонерное товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним та звернення стягнення на предмет застави, посилаючись на те, що 17.04.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 було укладено договір про надання банківських послуг № 1/180-МК/1, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 80 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,00% на рік на суму залишку заборгованості, на строк до 17.04.2013 року. Однак, відповідач, в порушення умов вищевказаного кредитного договору, взяті на себе зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим станом на 03.10.2013 року утворилася заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 152099,41 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом - 58953, 23 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом - 55 844,72 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань - 30 028,83 доларів США, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: штрафу (фіксована частина) - 31,29 доларів США; штрафу (процентна складова) - 7 241, 34 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_6 був укладений Договір застави, відповідно до якого заставодавцем - ОСОБА_6 було надане в заставу рухоме майно - транспортний засіб марки МОL, 1988 рік випуску: тип ТЗ: ПРИЧІП-САМОСКИД-Е, № кузова/шасі: НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, однак, ОСОБА_6 зобов'язання не виконує, предмет застави в заклад банку не передала.

В ході здійснення моніторингу даного кредиту було встановлено, що в 2012 році в порушення умов ст. 17.7 договору застави, ч.2 ст. 586 ЦК України та ст. 17 Закону України «Про заставу», без згоди банку ОСОБА_6 реалізувала заставний автомобіль ОСОБА_5, а тому зареєстроване обтяження зберегло силу для нового власника.

Уточнивши позовні вимоги, просив суд: визнати недійсним правочин, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 щодо купівлі-продажу транспортного засобу марки МОL, 1988 рік випуску: тип ТЗ: ПРИЧІП-САМОСКИД-Е, № кузова/шасі: НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1; визнати недійсною довідку-рахунок серії КІМ за №108552 від 03 вересня 2010 року, видану ТОВ "Автодом КР", відповідно до якої було придбано та передано ОСОБА_5 зазначений автомобіль; визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу та вилучити у ОСОБА_5 та передати в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк»- предмет застави - МОL, 1988 рік випуску: тип ТЗ: ПРИЧІП-САМОСКИД-Е, № кузова/шасі: НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, - комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) зазначеного автомобіля та рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1/180-МК/1 від 17.04.2008 року в сумі 152099,41 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.10.2013 року складає 1215274,27 грн. - звернути стягнення на предмет застави, а саме: зазначений автомобіль, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_5, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк»з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк»всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Також, стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 3 552,70 грн.

Заочним рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2014 року, описки у якому виправлено ухвалою цього ж суду від 10 жовтня 2014 року, позов задоволено частково.

Визнано правочин, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, щодо купівлі-продажу автомобіля МОL, 1988 рік випуску: тип ТЗ: ПРИЧІП-САМОСКИД-Е, № кузова/шасі: НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2 - недійсним.

Вилучено у ОСОБА_5 та передано в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» предмет застави - автомобіль застави - МОL, 1988 рік випуску: тип ТЗ: ПРИЧІП-САМОСКИД-Е, № кузова/шасі: НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_5, комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) - автомобіля МОL, 1988 рік випуску: тип ТЗ: ПРИЧІП-САМОСКИД-Е, № кузова/шасі: НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_5.

Звернуто стягнення на предмет застави, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1/180-МК/1 від 17.04.2008 року в сумі 152099,41 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.10.2013 року складає 1215274,27 грн., а саме автомобіль МОL, 1988 рік випуску: тип ТЗ: ПРИЧІП-САМОСКИД-Е, № кузова/шасі: НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_5, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_5 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» витрати по оплаті судового збору в розмірі 1185, 23 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»витрати по оплаті судового збору в розмірі 1185, 23 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» витрати по оплаті судового збору в розмірі 1185, 23 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»витрати по оплаті судового збору в розмірі 1185, 23 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, суд не повідомив його належним чином про час та місце розгляду справи, чим порушив право відповідача ОСОБА_2 на вільний доступ до правосуддя. Також, зазначає, що позивачем не було надано суду відомостей про наявність рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором, яке на теперішній час перебуває на виконанні у Дзержинському ВДВС та навіть звернуто стягнення на доходи боржника. Також, судом не було враховано, що заставодержатель не забезпечив реєстрації обтяження заставленого транспортного засобу, тобто ОСОБА_5 є добросовісним набувачем.

Відповідач ОСОБА_2, будучи завчасно (12.05.2015 року) належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи за його апеляційною скаргою (про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення йому судової повістки про виклик в судове засідання на 23.05.2017 року - т.2 а.с. 14), в судове засідання не з'явився і про причини своєї неявки суд не повідомив, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» - Бродька А.І., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_8, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 17.04.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» (т.1 а.с. 42), та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання банківських послуг № 1/180-МК/1, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 80 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,00% на рік на суму залишку заборгованості, на строк до 17.04.2013 років, а ОСОБА_2 зобов'язався належним чином використати та повернути надані позивачем кредитні кошти, сплативши відсотки та інші передбачені платежі у строки та порядку, встановленими договором (т. 1 а.с. 48-50).

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за кредитним договором № 1/180-МК від 17.04.2008 року щодо надання ОСОБА_2 кредиту в сумі 80 000 доларів США виконав у повному обсязі, про що свідчить договір про видачу траншу № 1/180-МК/1 та додаток до нього (т. 1 а.с. 51,52) та не оспорюється сторонами.

Відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання не виконує належним чином, у зв'язку з чим станом на 03.10.2013 року утворилася заборгованість за кредитом в загальному розмірі 152 099,41 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом - 58953, 23 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом - 55 844,72 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань - 30 028,83 доларів США, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: штрафу (фіксована частина) - 31,29 доларів США; штрафу (процентна складова) - 7 241, 34 доларів США, що вбачається з розрахунку (т. 1 а.с. 7-11).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_6 був укладений Договір застави рухомого майна № 1/180/-МК/2 від 17.04.2008 року, відповідно до якого заставодавцем - ОСОБА_6 було надане в заставу рухоме майно - причіп-самоскид-Е марки МОL, 1988 рік випуску, № кузова/шасі: НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 56-58).

Відповідно до п. 17.7. договору застави 1/180-МК/2 від 17.04.2014 року заставодавець зобов'язаний не передавати предмет застави в оренду (майновий найом), у лізінг, наступну заставу, у спільну діяльність або позичку, не здійснювати його відчуження або інше розпорядження предметом застави без письмової згоди заставодержателя.

Пунктом 34.8 договору застави передбачено, що, у випадку порушення заставодавцем/позичальником зобов'язань за кредитним договором, або задоговором застави, Заставодавець зобов'язаний передати предмет застави Заставодержателю в заклад.

03 вересня 2010 року на підставі довідку-рахунку серії КІМ №108552 було здійснено перереєстрацію транспортного засобу - причіпу-самоскиду-Е марки МОL, 1988 рік випуску, № кузова/шасі: НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, на нового власника - ОСОБА_5 та йому було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (т. 1 а.с. 98, 97).

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив із того, що відчуження предмету застави відбулося без згоди заставодержателя та, в силу положень ст. 20 Закону України «Про заставу», позивач набув права на звернення стягнення на заставлене майно, оскільки відповідачем ОСОБА_2 у встановлений строк не були виконані зобов'язання зі сплати належних за кредитним договором платежів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з положеннями статей 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ст. 576 ЦК України предметом застави може будь - яке майно (зокрема, річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернено стягнення.

Статтею 589 ЦК України передбачено право заставодержателя звернути стягнення на предмет застави у разі невиконання зобов'язання, що нею забезпечено.

Частина 2 ст. 589 ЦК України, передбачає право заставодержателя задовольнити за рахунок предмета застави в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

В силу ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 611 ЦК визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

В силу ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором, звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

За змістом статті 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про заставу» та ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, тобто, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст. ст. 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-7цс13від 03 квітня 2013 року та № 6-168цс14 від 19 листопада 2014 року, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, обтяження причіпу-самоскиду-Е марки МОL, 1988 рік випуску, № кузова/шасі: НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, за договором застави було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 05 травня 2008 року за № 7129889, що підтверджується витягом із Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 05.08.2013 року (т. 1 а.с. 29), тобто застава є чинною з 05 травня 2008 року і при переході права власності на предмет застави до іншої особи, а доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Оскільки, на час відчуження спірного автомобіля боржником в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна наявні відомості про обтяження, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, з урахування всього вищевикладеного, відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем спірного транспортного засобу та цей транспортний засіб не підлягає вилученню у нього як заставного, оскільки реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, а тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст. ст. 25, 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетрвоська від 17 травня 2012 року, яке набрало законної сили 29 травня 2012 року, та яким було стягнуто з ОСОБА_2 та ПАТ «Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором станом на 03.04.2012 року, оскільки право вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та одночасне звернення стягнення на предмет застави у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором належить виключно позивачеві, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, і не є подвійним стягненням суми заборгованості.

Порушення норм процесуального права, на які посилається відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі (розгляд справи без його належного повідомлення про час місце розгляду справи), не можуть бути підставою для скасування законного рішення, оскільки вони не призвели до неправильного вирішення справи.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що підстав, передбачених законом, для скасування рішення суду немає, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2014 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: