АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Лисака І.Н., Владичана А.І.

секретар Герман Я.І.

за участю: представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсиббанк» про визнання кредитного договору недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 9 березня 2017 року -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ПАТ «Укрсиббанк» про визнання кредитного договору недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовувала слідуючими обставинами. 12.10.2007р. вона та Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» (теперішня назва якого є ПАТ «УкрСиббанк») уклали договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого позивач отримала кредит в сумі 100 000дол.США з оплатою за процентною ставкою 10,5 процентів річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 11 липня 2028 року.

Кредит отримано нею на придбання двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до умови п. 2.1. Кредитного договору, нею у забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором передано у заставу нерухомість, а саме: двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: м.

22-ц/794/ 512/17р. Провадження № 727/6990/17 Головуючий у 1 інстанції Семенко О.В.

Категорія 19/27 доповідач Перепелюк І.Б.

АДРЕСА_1 та є її власністю згідно договору іпотеки №66843 від 12.10.2007 р.

Умовами договору встановлено, що кредитні кошти видаються на споживчі цілі, а тому на дані правовідносини поширюється Закон України «Про захист прав споживачів».

ОСОБА_1 вказувала, що при підписанні із Банком кредитного договору від 12.10.2007р., АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є відповідач, було допущено ряд порушень чинного законодавства та її прав, як споживача кредитної послуги, які полягають у невиконанні Банком вимог Закону України «Про захист прав споживачів» про дотримання істотних умов договору щодо надання Позичальнику об'єктивної, повної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору, що тягнуть за собою недійсність договору.

Банком до укладення іпотечного договору не було надано інформацію у письмовій формі, яка містить: опис усіх грошових зборів і витрат, пов'язаних з установленням іпотеки; принципи визначення плати за договором про іпотечний борг; порядок дострокового виконання основного зобов'язання у разі неплатоспроможності боржника або невиконання боржником своїх зобов'язань за договором про іпотечний борг та юридичні наслідки цього невиконання; право боржника попереджати кредитодавця про можливе невиконання основного зобов'язання; реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру фінансових установ чи Державного реєстру банків; положення про інфляційне застереження.

Позивач вказувала, що Банк в умовах Кредитного договору приховав фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за кредитом, що була обумовлена між ними та того розміру подорожчання кредиту, узгодженого ними в умовах кредитного правочину.

В договорі про надання споживчого кредиту № 0 від 12.10.2007р., та в додаткових угодах до нього відсутні встановлені законодавством обов'язкові умови, які необхідні для їх укладення, а саме: не встановлено умов надання кредиту, зокрема про можливі настання валютних ризиків для Позичальника; не встановлено, не розкрито та є відсутніми обов'язкові умови, щодо основних економічних і правових вимог виникнення іпотечного боргу, шляхом оприлюднення їх у письмовій формі, ще до укладення такого договору, не встановлено інфляційного застереження та відсутні належні дані і відомості, відносно домовленості про розрахунки індексації інфляційних втрат вартості предмету іпотеки та збереження її реальної вартості.

Крім цього позивач зазначала, що в період, коли оформлявся кредитний договір №0 від 12.10.2007р., курс долара США по відношенню до гривні становив 5,05 грн. за 1 дол. США.

Згідно п.10.2. Кредитного договору Банк може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення в разі здійснення поточних коливань процентних ставок за кредитами або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ (девальвація курсу гривні до курсу США більше ніж на 5% у порівнянні з курсом гривні до долара США, установленого НБУ на дату укладення договору).

Такі умови спірних кредитних договорів щодо повернення кредиту та сплати процентів в іноземній валюті є несправедливими, оскільки в результаті підвищення курсу іноземної валюти значно погіршують її становище як споживача банківських послуг.

Позивач просила визнати недійсним кредитний договір №0 від 12.10.2007р. з усіма змінами і доповненнями, укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» .

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 9 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає оскаржуване рішення суду незаконним та необґрунтованим. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі посилається на обставини, зазначені в позові.

Апелянт зазначає, що кредитний договір та додатки до нього не відповідають вимогам, передбачені зокрема ст.ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки споживачу як позичальнику фінансових послуг банку, не надавалася повна інформація про кредитні умови.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення - залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено обставин, якими він обґрунтовував недійсність кредитного договору та дійшов висновку про те, що оспорюваний кредитний договір не суперечить положенням чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Встановлено, що 12.10.2007р. між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 100000дол. США

Відповідно до п. 1.2.2. кредитного договору, кредит надано на строк до 11 липня 2028 року.

Згідно п. 1.3. 1 кредитного договору, за використання кредитних коштів у межах установленого строку кредитування процентна ставка установлюється в розмірі 10,5 % річних.

Пунктом 1.2.2. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 995 дол.США.

За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед банком за кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 12 жовтня 2007 року був укладений договір іпотеки № 66843, за яким остання передала в іпотеку нерухоме майно - двокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 6 ЦПК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Згідно п. 9.2 кредитного договору, позичальник своїм підписом засвідчив, що позичальник повністю розуміє всі умови цього договору свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними.

Перед укладенням даного договору, позичальником отримано інформаційний лист згідно вимог законодавства, Закону України "Про захист прав споживачів".

Позивач, сплачуючи протягом тривалого часу періодичні платежі згідно умов договору, погоджувалася з усіма умовами кредитного договору, не порушувала питання про його розірвання чи визнання недійсним, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що волевиявлення позичальника як учасника правочину було вільним і відповідало її внутрішній волі, а правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Посилання апелянта на те, що їй не надавалася інформація про можливе настання валютних ризиків, є необґрунтованими.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що саме по собі зростання або коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору, оскільки зазначене стосується обох сторін договору і позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Таким чином, ОСОБА_1 була обізнана з можливою девальвацією курсу гривні по відношенню до курсу долара США і в разі небажання отримувати кредит в іноземній валюті, вона мала реальну можливість не укладати такий договір.

Належних та допустимих доказів недотримання при укладенні кредитного договору визначених ст. 203 ЦК України загальних вимог, додержання, яких є необхідним для чинності правочину та Закону України «Про захист прав споживачів» позивачем не надано.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки на час укладення договору сторони досягли домовленості щодо таких істотних умов кредитного договору, як розмір кредитних коштів та вид валюти, розмір процентної ставки, термін повернення кредиту, розмір і порядок внесення щомісячних платежів, які позичальник зобов'язувався сплатити позикодавцю, обов'язковість встановлення яких передбачено ст. 1054 ЦК України.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на обставини, зазначені в позові, які були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновок суду про безпідставність позовних вимог.

Рішення є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 9 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис)

Судді:(підписи)

З оригіналом вірно :