У х в а л а

іменем україни

31 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Головне управління юстиції в місті Києві, ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_16, про встановлення нікчемності правочину, визнання правочинів недійсними, повернення майна, переданого за недійсними правочинами, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - адвокатом Грушком Олексієм Олександровичем, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який уточнила в ході розгляду справи, та остаточно просила:

- встановити нікчемність довіреності, вчиненої від її імені на ім'я ОСОБА_6, реєстровий номер 19393, посвідченої 09 листопада 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5., щодо повноважень на дарування її сину ОСОБА_4 всього належного їй майна, застосувавши наслідки недійсності нікчемного правочину;

- визнати недійсними договори дарування нерухомого майна, укладені від її імені ОСОБА_6 на підставі нікчемної довіреності на користь ОСОБА_4, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_16.:

- договір дарування квартири АДРЕСА_1 за реєстровим номером 652 від 01 червня 2013 року;

- договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 за реєстровим номером 740 від 15 червня 2013 року;

- договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 за реєстровим номером 743 від 15 червня 2013 року;

- договір дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_4 за реєстровим номером 746 від 16 червня 2013 року;

- договір дарування 6/100 частки квартири АДРЕСА_5 за реєстровим номером 749 від 16 червня 2013 року;

- договір дарування 1/2 частки житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_6 за реєстровим номером 811 від 28 червня 2013 року;

- договір дарування 1/2 частки земельної ділянки АДРЕСА_6, кадастровий номер: НОМЕР_1, за реєстровим номером 814 від 28 червня 2013 року.

- повернути їй передане за недійсними правочинами вищевказане нерухоме майно та визнати ОСОБА_4 недобросовісним набувачем.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що станом на 2013 рік їй на праві приватної власності та спільної власності подружжя належали: квартира АДРЕСА_1; 1/2 частки квартири АДРЕСА_2; 1/2 частки квартири АДРЕСА_3; 1/3 частки квартири АДРЕСА_4; 6/100 часток квартири АДРЕСА_5; 1/2 частки житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_6 та 1/2 частки земельної ділянки за вказаною адресою.

Позивачка вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_10, а вона з 19 травня по 11 червня 2013 року перебувала на лікуванні у санаторії «Шаян» Закарпатської області, після повернення з якого дізналась, що свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя були видані її сину ОСОБА_4 на підставі довіреності від 27 березня 2012 року, яка, на її думку, є підробленою, та до якої були внесені зміни, застережені лише нотаріусом.

Також позивача зазначала, що 12 червня 2013 року її син ОСОБА_4 зателефонував та вимагав від неї з'явитися до нотаріальної контори з метою підписання договорів про дарування йому всього належного їй нерухомого майна. З цього приводу 14 червня 2013 року вона звернулась з відповідною заявою до правоохоронних органів.

Наприкінці серпня 2013 року їй стало відомо, що належне їй майно було безоплатно відчужено ОСОБА_4 його дружиною ОСОБА_6 (до зміни прізвища - ОСОБА_6), яка діяла від її імені на підставі довіреності, посвідченої 09 листопада 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, за реєстровим номером 19393, бланк ВСК 036439.

Крім того ОСОБА_3 вказувала, що в ході кримінального провадження було з'ясовано, що відповідно до наявного у справах нотаріуса другого примірника довіреності за реєстровим номером 19393 від 09 листопада 2005 року з відміткою про використання бланку ВСК №036439, приватним нотаріусом ОСОБА_5 посвідчувалася довіреність на інше ім'я.

Посилаючись на те, що спірне нерухоме майно вибуло з її власності поза її волею, на підставі нікчемної довіреності, ОСОБА_3 просила задовольнити позов.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Встановлено нікчемність довіреності від імені ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_6 за реєстрованим номером 19393, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаірального округу ОСОБА_5 09 листопада 2005 року.

Визнано недійсними правочини, укладені від іменіОСОБА_3 ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_16.:

- договір дарування квартири АДРЕСА_1 за реєстровим номером 652 від 01 червня 2013 року;

- договір дарування 1/2 частини квартириАДРЕСА_2 за реєстровим номером 740 від 15 червня 2013 року;

- договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 за реєстровим номером 743 від 15 червня 2013 року;

- договір дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_4 за реєстровим номером 746від 16 червня 2013 року;

- договір дарування 6/100 частин квартириАДРЕСА_5 за реєстровим номером 749 від 16 червня 2013 року;

- договір дарування 1/2 частини житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_6 за реєстровим номером 811 від 28 червня 2013 року;

- договір дарування 1/2 частини земельної ділянки АДРЕСА_6, кадастровий номер: НОМЕР_1, за реєстровим номером 814 від 28 червня 2013 року.

Повернуто ОСОБА_3 нерухоме майно:

- квартиру АДРЕСА_1;

- 1/2 частини квартириАДРЕСА_2;

- 1/2 частини квартири АДРЕСА_3;

- 1/3 частини квартири АДРЕСА_4;

- 6/100 частин квартириАДРЕСА_5;

- 1/2 частини житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_6;

- 1/2 частини земельної ділянкиАДРЕСА_6, кадастровий номер:НОМЕР_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2017 рокуапеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - Грушка О.О. відхилено, рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - Грушко О.О., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї представника ОСОБА_3 - ОСОБА_10, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що продаж спірного нерухомого майна було вчинено від імені ОСОБА_3 без її волевиявлення на підставі нікчемної довіреності, оскільки вказана довіреність від імені ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_6 не була посвідчена нотаріально у відповідності до вимог чинного законодавства.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_10 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності у рівних частинах належало наступне майно: квартира АДРЕСА_3; 12/100 частин квартири АДРЕСА_5; квартира АДРЕСА_1; земельна ділянка АДРЕСА_6, кадастровий номер: НОМЕР_1 та житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими будівлями за вказаною адресою; квартири АДРЕСА_2.

Крім цього, 1/3 частина квартири АДРЕСА_4 належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27 липня 1998 року відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва згідно з розпорядженням №1355 від 27 липня1998 року (а. с .410, т. 2).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки - ОСОБА_10 (а. с. 10, т. 1).

29 вересня 2011 року ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на належну їй частку спадкового майна та свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя (а. с. 9, т. 2).

08 жовтня 2011 року ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної контори з заявою про відмову від належного їй спадкового майна та просила видати свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя (а. с. 50, т. 2).

28 березня 2013 року від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_17 від 27 березня 2012 року, до нотаріальної контори звернувся ОСОБА_12 з заявою про видачу свідоцтв про право власності на частку у спільному майні подружжя на ім'я ОСОБА_3, (а. с. 165, 166, т. 2).

28 березня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_17 видано свідоцтво про право власності на ім'я ОСОБА_3 на 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на майно подружжя квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 173, т. 2).

21 травня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_18 на ім'я ОСОБА_3 видані: свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3; на 1/2 частину від 12/100 частин квартири АДРЕСА_5.

22 травня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_18 на ім'я ОСОБА_3 видані: свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2; на 1/2 частину житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_6.

10 червня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_18 на ім'я ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя на 1/2 частину земельної ділянки АДРЕСА_6.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_16. були посвідчені договори дарування, дарувальником за якими виступала ОСОБА_3, а обдаровуваний - ОСОБА_4, а саме:

01 червня 2013 року - договір дарування квартири АДРЕСА_1 (а. с. 62 - 64, т. 1);

01 червня 2013 року - договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 (а. с. 65-67, т. 1);

15 червня 2013 року - договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 (а. с. 68-70, т. 1);

16 червня 2013 року - договір дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_4 (а. с. 71-73, т. 1);

16 червня 2013 року - договір дарування 6/100 частки від 12/100 частин квартири АДРЕСА_5 (а. с. 74-76, т. 1);

28 червня 2013 року - договір дарування 1/2 частки житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_6 (а. с. 77-79, т. 1);

28 червня 2013 року - договір дарування Ѕ частки земельної ділянки АДРЕСА_6, кадастровий номер: НОМЕР_1 (а. с. 80-82, т. 1).

Як установлено судами, за вказаними правочинами від імені дарувальника ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої 09 листопада 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий номер 19393, діяла ОСОБА_6 (а. с. 122, 123, т. 3).

Частково задовольняючи позов, суди виходили з того, що відповідно до даних витягу з реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса ОСОБА_5 за жовтень-листопад 2005 року, 09 листопада 2005 року за реєстровим номером 19393 на бланку ВСК №036439 була посвідчена довіреність, за якою ОСОБА_14 уповноважила ОСОБА_15 бути її представником при вчиненні певних дій. Реєстр прошитий та скріплений печаткою Міністерства юстиції України (а. с. 169-173, т. 1).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів від 23 грудня 2014 року № 88552705, бланк ВСК 036439 було отримано приватним нотаріусом ОСОБА_5 та витрачено 09 листопада 2005 року. Код витрачання бланка: 7 - Довіреність (а. с. 87, т. 3).

За приписами ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно з ч. 1 ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Суди, обґрунтовуючи свою позицію щодо задоволення позову про визнання довіреності нікчемною, посилалися на покази допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_5, які підтвердили обставини посвідчення довіреності від імені ОСОБА_14 за місцем її проживання 09 листопада 2005 року на бланку ВСК 036439 за реєстровим № 19393, а також виходили з того, що свідком ОСОБА_14 було пред'явлено оригінал довіреності, виконаної на бланку ВСК 036439 за реєстровим №19393, в той час як оригіналу довіреності, на підставі якої від імені дарувальника діяла ОСОБА_6, надано не було, у зв'язку із чим вважали це достатньою правовою підставою для визнання такої довіреності нікчемною.

Разом з тим, відповідно до листа ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України №01-10/3101 від 23 липня 2014 року «…в Єдиному реєстрі перевірка довіреностей за параметрами пошуку ВСК 036439 з формування відповідних документів здійснювалася наступними нотаріусами: 1) Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_18 (свідоцтво НОМЕР_2) - 19 квітня 2013 року (перевірка дійсності довіреності); 2) Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_16. (свідоцтво НОМЕР_3) - 01, 15, 16, 28 червня 2013 року (перевірка дійсності довіреності); 3) Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_19. (свідоцтво НОМЕР_4) - 23 серпня, 17 грудня 2013 року, 20 січня 2014 року (перевірка дійсності довіреності) (а. с. 107-108, т. 3).

Крім того, в матеріалах справи наявні копії довіреності від 09 листопада 2005 року, виданої саме ОСОБА_6. від імені позивачки, які були завірені приватним нотаріусом ОСОБА_16. у 2013 році після огляду оригіналу цієї довіреності, про що зроблено відповідний напис (а. с. 122, 123, т. 3).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до статей 215та 216 ЦКсуди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином оспорюваний правочин є недійсним в силу визнання його судом, а нікчемний - в силу припису закону.

Суди попередніх інстанцій вказаного вище не врахували та не звернули уваги на те, що підставою визнання довіреності нікчемною є відсутність її нотаріального посвідчення, в той час як довіреність від 09 листопада 2005 року, видана ОСОБА_6 від імені позивачки, та посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий номер 19393 - є оспорюваною.

На порушення вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України судами попередніх інстанцій належним чином не перевірено обставини, зазначені сторонами у підтвердження своїх доводів, зокрема, не враховано пояснення приватного нотаріуса ОСОБА_16., яка посвідчувала оспорювані правочини та перевіряла дійсність спірної довіреності, а також взагалі не оцінено наявні в матеріалах справи копії цієї довіреності від 09 листопада 2005 року, виданої саме ОСОБА_6. від імені позивачки, завірені приватним нотаріусом ОСОБА_16. у 2013 році після огляду оригіналу цієї довіреності, про що зроблено відповідний напис (а. с. 122, 123, т. 3).

Задовольняючи позов про визнання довіреності нікчемною, суди не врахували, що зазначений правочин є оспорюваним, а тому може бути визнаний недійсним. Поза увагою судів залишилась та обставина, що довіреність має нотаріальне посвідчення; порушення правил посвідчення довіреності, відсутність волевиявлення сторони правочину, підробка довіреності тощо, є підставами для визнання її недійсною, а не для визнання такого правочину нікчемним.

З огляду на викладене колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій на порушення норм процесуального права на вказане вище уваги не звернули; не врахували роз'яснення, викладені в п. п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та здійсненню сторонами прав щодо подання доказів, не встановили всіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, передчасно дійшовши висновку про нікчемність оспорюваної довіреності, у зв'язку із чим рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, визначених статтею 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_4, подану представником - адвокатом Грушком Олексієм Олександровичем, задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О. Писана