Справа №265/1209/17
Провадження №2/265/680/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд м. Маріуполя у складі:

головуючого - судді Михєєвой І.М.

за участю секретаря Федорової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка 21.02.2017 року звернулася до суду з позовом до відповідача, в обґрунтування позову вказує, що 25 березня 1987 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Маріупольськім міським РАГС (запис №1053), про що видано свідоцтво про укладення шлюбу серія V-HO№373272 25.10.2002 року. Зазначала, що під час шлюбу сторонами за спільні кошти придбана нерухомість нежитлова будівля за адресою м.Маріуполь, вул.Азовстальська, б.126. Право власності на цей обєкт зареєстровано на імя відповідача та визнано рішенням третейського суду від 27.12.2006 року. Рішення суду зареєстровано 22.01.2007 року Маріупольськім БТІ м.Маріуполя. Наголошує, що всі кошти та майно, що є у подружжя є їх сумісною власністю, оскільки зароблені в період шлюбу, укладеного в дуже ранньому віці. Рішенням Орджонікідзевського районного суду від 12.12.2016р. за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було визнано право власності по ? частці за кожним на нежиле приміщення за адресою: м.Маріуполь, вул. Азовстальська, б.126. Проте, інше майно, яке було придбано під час шлюбу і залишилось у чоловіка, за своєю вартістю є більшим за частку вищезазначеного нежилого приміщення. Зокрема, в розпорядженні відповідача залишилась квартира АДРЕСА_1, а також грошові кошти в сумі 50 000 доларів США. Посилаючись на ст.ст. 60, 63,69 Сімейного Кодексу України та ст.52 Цивільного Кодексу України, позивачка просить визнати за нею право власності на ? частку нежитлової будівлі за адресою м.Маріуполь, вул.Азовстальська, б.126, тобто на обєкт в цілому.

Позивачка в судове засідання не зявилась, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність з клопотанням про прийняття рішення за письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи, позовні вимоги підтримала.

Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.197 Цивільно-процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 березня 1987 року, що підтверджує надана суду копія свідоцтва про укладення шлюбу серія V-HO№373272 з якої вбачається, що шлюб зареєстровано Маріупольськім міським РАГС (запис №1053).

Судом встановлено, що за час шлюбу сторонами було придбано спірне майно - нежиле приміщення за адресою м.Маріуполь, вул. Азовстальська, б.126.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.05.2007р., виданого Маріупольським БТІ, нежиле приміщення за адресою м.Маріуполь, вул. Азовстальська, б.126 належить ОСОБА_2 на підставі рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Довіра» від 27.12.2006р.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду від 12.12.2016р. за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було визнано право власності по ? частці за кожним на нежиле приміщення за адресою: м.Маріуполь, вул. Азовстальська, б.126.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (ст.63 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіки є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом (ст.ст.69-70 СК України).

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. (ч.1 ст. 71 СК України).

В керівних роз'ясненнях п. 23,24,25 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Судом встановолено факт набуття квартири АДРЕСА_1 під час шлюбу сторін. Проте, зазначена квартира перебуває в розпорядженні відповідача та позивачка не заявляє на неї права вимоги, також як і на спільні грошові кошти в сумі 50 000 доларів США. В той же час, визнання позову відповідачем свідчить про безспірність факту, що джерелом набуття вказаного майна були спільні сумісні кошти подружжя.

З огляду на наведене, суд дійшов переконливого висновку, що враховуючи принцип поділу майна подружжя в рівних частках, за позивачкою ОСОБА_1 слід визнати право власності на ? частку нежилого приміщення за адресою: м.Маріуполь, вул. .Азовстальська, б.126.

Відповідно до ст. 88 ЦПК, в звязку з задоволенням позову, суд стягує з відповідача на користь позивачки судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 640 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 60, 63, 69, 70, 71, СК України, ст. ст. 10, 15, 60, 88, 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності по 1/2 частку нежилого приміщення за адресою: м.Маріуполь, вул. Азовстальська, б.126, загальною площею 147,6 кв.м., яке складається з: основної будівлі літ. А-1 площею 106,2 кв.м., основної будівлі (складу) літ. Б-1 площею 33,1 кв.м., прибудови (складу) літ. Б1-1 площею 8,3 кв.м., навіса літ. а-1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати з оплати судового збору у розмірі 640 грн.

Рішення суду може бути оскаржено особами, які брали участь у розгляді справи в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя______________________ ОСОБА_4