УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Мазур Л. М., Карпенко С.О., Червинської М. Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Національного наукового центру «Інститут метрології», третя особа - генеральний директор Національного наукового центру «Інститут метрології» ОСОБА_5 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 2001 року вона працювала в державному підприємстві Національний науковий центр «Інститут метрології» (далі - ННЦ «Інститут метрології»), з 2002 року - на посаді техніка господарчого відділу. Наказом генерального директора № 152-к від 10 листопада 2015 року її було попереджено про наступне вивільнення з 11 січня 2016 року, а наказом № 46-к від 25 квітня 2016 року - звільнено з посади за скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) з виплатою вихідної допомоги.

Позивач вказувала на те, що колективним договором, укладеним між адміністрацією ННЦ «Інститут метрології» та трудовим колективом, передбачені граничні розміри вивільнення працівників, які були порушені відповідачем при виданні наказу, на підставі якого було видано наказ про її звільнення. ОСОБА_4 також зазначала, що наказ про попередження про її звільнення від 11 січня 2016 року не містить інформації, за якою саме статтею вона підлягала звільненню.

Крім того, при вирішенні питання про її звільнення відповідачем було порушено узгоджений з нею порядок, зокрема п. 2 посадової інструкції передбачав, що її, як техніка господарчого відділу, звільнення з посади здійснюється за поданням завідуючого господарством господарчого відділу за погодженням із головним інженером, однак відповідачем цього зроблено не було, а її звільнення є ініціативою генерального директора.

З урахуванням наведеного просила суд задовольнити позов, поновити на роботі, стягнути з ННЦ «Інститут метрології» на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі, визначеному на час постановлення рішення судом.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2017 року у позові відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2017 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що при звільненні ОСОБА_4 порушення її трудових прав не встановлено, оскільки відповідачем були дотримані вимоги п. 1 ч .1 ст. 40 та ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свої доводи неправильним застосування норм матеріального та порушенням норм процесуального права, просить скасувати судові рішення у справі і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечень ННЦ «Інститут метрології», колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, та обґрунтовано виходили з того, що при її звільненні з посади техніка господарчого відділу була дотримана процедура звільнення за скороченням штату, передбачена чинним законодавством (попереджено про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці; ознайомлено з наявними вакантними посадами, від яких позивач відмовилася; надано згоду профспілкової організації на її звільнення).

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що в ННЦ «Інститут метрології» мали місце зміни в організації виробництва та праці, тому правильно зазначили, що посадова інструкція техніка господарчого відділу не є документом, який регулює порядок звільнення працівника за скороченням штату (а. с. 5).

Не ґрунтуються на матеріалах справи і посилання у касаційній скарзі на те, що при виданні наказу щодо скорочення чисельності та штату працівників, на підставі якого було видано наказ про звільнення ОСОБА_4, порушено граничні розміри вивільнення працівників, визначені колективним договором між адміністрацією відповідача та трудовим колективом. Зазначені доводи позивача спростовуються наказами № 430 від 09 листопада 2015 року «Щодо введення в дію штатного розпису ННЦ «Інститут метрології» та № 152-к від 10 листопада 2015 року, згідно з якими при вивільненні попереджено 9 працівників із 298, що не перевищує 4 % квоти, встановленої колективним договором (а.с. 60, 68).

Інші докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судів попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

С.О. Карпенко

М.Є. Червинська