Справа № 361/277/16-ц
Провадження № 2/361/65/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 квітня 2017 року Броварський міськрайонний суд Київської області

у складі: головуючого - судді Селезньової Т.В.,

при секретарях Коваль А.В., Зотовій В.М., Власик Л.Г.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Бровари цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання протиправними дій та бездіяльності, про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності,

за позовом третьої особи ОСОБА_5 до ОСОБА_2 сільської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконними дій та бездіяльності, -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 у своїй позовній заяві просить суд :

визнати протиправними дії та бездіяльність ОСОБА_2 сільської ради Броварського району Київської області (відповідач 1), які повязані із зняттям 14.10.2000р. з реєстрації позивачки ОСОБА_1, 1994р.н., та її матері ОСОБА_6, 1974р.н., за адресою: АДРЕСА_1, і проведенням дій, повязаних із реєстрацією позивачки і її матері за вказаною адресою станом на 02.02.2005р.;

визнати протиправними дії ОСОБА_2 сільської ради Броварського району Київської області (відповідач 1), які повязані із позбавленням права на користування позивачкою ОСОБА_1 та її матір,ю ОСОБА_6, житловим приміщенням вказаною квартирою, у період з 14.10.2000р. по 02.02.2005р. ;

визнати протиправними дії ОСОБА_2 сільської ради Броварського району Київської області (відповідач 1), які полягали у прийнятті нею рішення про приватизацію вказаної квартири (село Княжичі, вул. М.Лагунової, 82/11) за ОСОБА_3 (відповідач 2) і ОСОБА_4 (відповідач 3), і видачі 08.12.2000р. свідоцтва про право власності на вказану квартиру;

скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно - вказану кватиру за адресою: село Княжичі, вул. М.Лагунової, 82/11, видане 08.12.2000р. на дану квартиру ОСОБА_2 сільською радою Броварського району Київської області (відповідачем 1).

Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивачка з 1996 року і по день подачі позову разом з матір,ю ОСОБА_6 була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, але після смерті матері в 2014 році при здійсненні своїх спадкових прав, і маючи намір прийняти спадщину, що залишилась після матері, в тому числі і вказану квартиру, вона дізналась, що квартира була приватизована без участі її матері відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (бабою і дядьком позивачки по матері) в 2000 році; тоді ж вона дізналась, що у жовтні 2000 року вона разом з матір,ю була знята з реєстрації (виписана) з вказаної квартири, і її реєстрацію за вказаною адресою було поновлено лише в 2005 році; вважає, що такі дії відповідача 1 є протиправними, оскільки зняття з реєстрації (виписка) було здійснене без її згоди і без згоди її батьків (матері і батька), які не були позбавлені батьківських прав, а також без згоди Служби у справах дітей та сім,ї ОСОБА_7 райдержадміністрації. Вважає, що відповідач діяв в порушення вимог Закону «Про охорону дитинства» (ст.ст.17,18), Конвенцію про права дитини (ст..3), ст.ст.9,64,65,156 ЖК України, ст.2 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.317, 319, 321, 328 та ст..405 ЦК України, ст.177 СК України та Конституцію України (ст.ст.33,41 та ст.47), ст.12 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду». Вважає, що вона і її мати, будучи зареєстрованими за адресою вказаної квартири, як члени сім,ї. які постійно проживали разом з наймачем у жилому приміщенні та вели спільне господарство, набули рівного з іншими членами сім,ї права користування, якщо при вселенні між цими особами не було іншої угоди по порядок користування жилим приміщенням, мали право на проживання в ній, користування і відповідно на приватизацію даного жилого приміщення, а відповідачі вчинили протиправні дії, повязані з зняттям позивачки і її матері із реєстрації без їх згоди в період з 14.10.2000р. по 02.02.2005р., обмеживши право позивачки і її матері на спірне житло, і незаконно оформили відповідну документацію про приватизацію, в тому числі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 незаконно отримали 8.12.2000р. свідоцтво про право власності, яке з підстав ст.21 ЦК України має бути визнане незаконним і скасоване судом.

У подальшому позивачка подала заяву (від 29.03.2017р.) про зменшення позовних вимог, в якій просить суд:

визнати незаконними дії ОСОБА_2 сільської ради Броварського району Київської області (відповідач 1) які полягають у виписці (знятті з державної реєстрації за місцем проживання) позивачки ОСОБА_1, 26.02.1994р.н., з місця прописки за адресою: АДРЕСА_1, у період з 14.10.2000р.;

визнати незаконними дії ОСОБА_2 сільської ради (відповідач 1), якими вона позбавила права на користування позивачкою ОСОБА_1 , 26.02.1974р.н., нерухомим майном квартирою №11 в будинку №82 по вулиці Лагунової, с.Княжичі, - у період з 14.10.2000р. по 02.02.2005р.;

визнати незаконним і скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно -вказану квартиру, видане 08.12.2000р. ОСОБА_2 сільською радою на ОСОБА_3 і ОСОБА_4.

Третя особа ОСОБА_5 (батько позивачки), вступивши у справу як третя особа з самостійними вимогами, заявив від себе позов до відповідачів ОСОБА_2 сільської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просив визнати незаконними дії відповідача 1 (ОСОБА_2 сільської ради Броварського району Київської області), які полягають у знятті з реєстрації за місцем прописки і проживання його неповнолітньої дочки ОСОБА_1 у період з 14.10.2000р. без його згоди (як батька); а також визнати незаконною бездіяльність відповідача 1 (ОСОБА_2 сільської ради), яка полягає у неотриманні згоди (дозволу) від обох батьків неповнолітньої дитини про (визначення місця проживання) зняття з реєстрації за місцем прописки дитини -ОСОБА_1, 1994р.н.,- яка була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 у період з 14.10.2000р.

В судовому засіданні позивач і її представник пояснили, що з дитинства позивачка та її мати проживали у вказаній квартирі з ОСОБА_3 (баба позивачки по матері) і ОСОБА_4 (дядько позивачки і відповідно син ОСОБА_3К.); певний час вони проживали у гуртожитку; після припинення сімейних стосунків між ОСОБА_6 і ОСОБА_5 (батьками позивачки), вона певний час проживала з батьком у його квартирі у місті Бровари, там ходила до школи, на канікули приїжджала до бабусі в село Княжичі, але згоду на її виписку з квартири в селі Княжичі ні її мати, ні батько не давали, і не писали ніяких заяв з даного приводу. Вважає, що даними протиправними діями ОСОБА_2 сільська рада незаконно позбавила її і її матір права на користування вказаною квартирою у період з 14.10.2000р. по 2.02.2005р., і такі протиправні дії відповідача 1 призвели до незаконної приватизації відповідачами ОСОБА_3 вказаної квартири удвох, в порушення її, позивачки, права на приватизацію житла за місцем реєстрації і права на приватизацію її матері. Також вважає, що всі дії ОСОБА_2 ради, повязані з приватизацією квартири відповідачами ОСОБА_3, та повязані з видачею їм свідоцтва про право власності на квартиру від 8.12.2000р., є протиправними та незаконними, оскільки така приватизація здійснена в порушення житлових прав позивачки, зокрема її права на приватизацію разом з відповідачами, тому дане свідоцтво підлягає скасуванню з підстав, зазначених в ст.21 ЦК України, якою передбачено скасування акту індивідуальної дії, яким порушено права особи. Так само вважають протиправними дії відповідача 1, повязані з реєстрацією позивачки і її матері ОСОБА_6 у вказаній квартирі в 2005 році.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав свої вимоги, просив визнати протиправними дії ОСОБА_2 сільської ради по зняттю з реєстрації за вказаною адресою його, на той час неповнолітньої, дочки. З даного приводу пояснив, що жив у квартирі ОСОБА_8 в Княжичах приблизно до 1998-1999р., потім після припинення сімейних стосунків з дружиною пішов з квартири, і позивачка (дочка) пішла з ним, проживала у його квартирі в місті Бровари; дочка ОСОБА_9 з першого класу постійно проживала з ним у місті Бровари в його квартирі, ходила до школи у місті Бровари, влітку їздила до бабусі ОСОБА_8 у село Княжичі. Позивачка приблизно 11 років жила з ним у його квартирі в Броварах, але він був впевнений, що дочка прописана у квартирі ОСОБА_8; він не давав згоди на виписку дитини з квартири ОСОБА_8, і вважає, що такої згоди не давала також і мати позивачки; вважає, що дочка мала право на приватизацію вказаної квартири, і діями відповідачів порушено її права.

Відповідач ОСОБА_2 сільська рада позов не визнала, посилаючись на пропуск строку позовної давності, крім того , не визнала позов по суті вимог; посилаючись на те, що всі дії відповідачем вчинені законно і в межах повноважень, що позивач не довів порушень з боку відповідача при вчиненні вказаних дій, повязаних з випискою (зняттям з реєстраційного обліку) позивачки і її матері у 2000 році; що для виписки позивачки було достатньо заяви і згоди одного з батьків, у даному випадку того - з ким була прописана дитина; що в судовому засіданні встановлено, що дитина проживала з батьком і тому взагалі не було підстав для прописки дитини за адресою спірної квартири, і оскільки дитина не проживала в цій квартирі, то вона і не мала права на її приватизацію; що дитина у даному випадку мала би бути прописаною за її фактичним місцем проживання - тобто з батьком, тому права дитини даною випискою з квартири, що мало місце у 2000році, не порушені. Також відповідач просив відмовити у позові з тих підстав, що рішення про позбавлення позивача права на житло сільська рада не приймала і не позбавляла позивачку такого права; що діями сільської ради не порушено права позивачки на приватизацію житла, і що є рішення про передачу жилого приміщення у власність ОСОБА_8, яке не оскаржується і є законним.

У судовому засіданні представник відповідача пояснила, що за встановленим на той час порядком вчинення дій, повязаних з пропискою (реєстрацією місця проживання) у сільській раді була визначена посадова особа, яка приймала від громадян, мешканців села, відповідні заяви, паспорти, перевіряла підписи осіб, їх волевиявлення, наявність згоди на прописку власника будинку (квартири) чи наймача жилого приміщення, тоді ж формувалась особова картка, вівся журнал обліку реєстрації осіб (прописки); щотижнево і протягом року особові картки і зібрані документи вказаною посадовою особою передавались до паспортного столу ОСОБА_7, яким перевірялась правильність документів, правомірність дій вказаної посадової особи. Вказана посадова особа була у своїй діяльності підпорядкована і підзвітна як голові сільської ради так і начальнику паспортного столу. Паспортист зобовязана була перевіряти особу і документи, і оскільки не було скарг на її дії, то представник відповідача вважає, що всі дії, повязані з випискою (зняттям з реєстраційного обліку) матері позивачки і самої позивачки були правомірними і такими, що відповідали закону. Ніяких порушень з цього приводу виявлено не було. У даному випадку, оскільки ОСОБА_6 (мати позивачки) було знято з реєстраційного обліку (виписано) що могло бути лише на підставі поданої нею заяви відповідної форми і зразку, то слід вважати, що вона подала так заяву про виписку з даної адреси. Підстав не довіряти посадовій особі, яка збирала документи і перевіряла їх, - нема. При виписці (знятті з реєстраційного обліку) ОСОБА_6, автоматично з обліку була знята її неповнолітня дитина (позивачка), оскільки місце проживання дитини визначається за місцем проживання її батьків, або одного з них, а на той час батько позивачки також не був зареєстрованим за вказаною адресою, тому і не було підстав для збереження прописки дитини за вказаною адресою за місцем проживання її бабусі і дядька. У журналі обліку зареєстрованих осіб є відмітка про виписку ОСОБА_6 і її дитини в 2000році, і є відмітка про те, що ОСОБА_6 прибула у село в 2005 році за вказаною адресою. Разом з тим, первинні документи вже не збереглись за давністю. Форма заяви про виписку (вибуття) передбачала заповнення відомостей про місце вибуття, але не зобовязувала перевіряти куди дійсно вибула особа. Відсутні будь-які відомості про заяви, скарги, незгоду від батька дитини щодо виписки дитини. На виписку дитини на той час не вимагалось наявності згоди обох батьків, такі вимоги існують з 2015року. На прописку дитини була достатня згода одного з батьків при відсутності заперечень від іншого. Наявність згоди органу опіки на виписку дитину, яка вибувала разом з матір,ю, не передбачалась, тим більше що вказана сім.я не перебувала на обліку і під особливою увагою. З приводу здійснення процедури приватизації представник відповідача пояснила, що дане житло обліковувалось за колективним сільськогосподарським підприємством, після роздержавлення якого балансоутримувачем будинку була сільська рада, яка приймала всі рішення у відповідності до вимог чинного на той час законодавства і своїх повноважень. При зверненні громадянина за приватизацією займаного жилого приміщення, відповідальна особа перевіряла документи, чи не використане особою право на приватизацію, чи наявні підстави для приватизації, перевірялись підстави заселення, ордери, перевірялось, чи проживає особа у даному жилому приміщенні і хто проживає в ньому, після чого документи передавались у відділ приватизації райдержадміністрації, вирішувались питання щодо визначення вартості житла, щодо приватизаційних чеків, і видавалось свідоцтво про право власності на приватизоване жиле приміщення. Крім того, представник відповідача пояснила, що сама може підтвердити, а також це було встановлено шляхом опитування працівників сільради і мешканців села, зокрема це їй відомо від директора школи, що позивачка ОСОБА_1 ніколи не проживала у селі і не ходила до сільської школи, що в даній квартирі проживала баба позивачки ОСОБА_3 і її син. Дані обставини також перевірялись при здійсненні приватизації квартири; тоді ж відповідальною посадовою особою перевірялись дані обставини, зокрема, особи, які мають право на приватизацію квартири, і було встановлено, що право на приватизацію вказаної квартири мали лише двоє - відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (син наймача), які постійно проживали в квартирі; інші особи в квартирі не проживали. Вважає, що право на приватизацію даного приміщення на той час мали лише відповідачі, тому свідоцтво про право власності видане саме їм двом, воно є законним і відсутні підстави для його скасування.

Відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 позов не визнали, вважають, що зняття з реєстраційного обліку в 2000році матері позивачки і разом з нею позивачки було проведено на законних підставах і правильно, оскільки вони не проживали в квартирі і за згодою самої ОСОБА_6, яка подала до сільської ради відповідну заяву про зняття з реєстраційного обліку (виписку); вони приватизували вказану квартиру на законних підставах і всі дії та рішення ОСОБА_2 ради з цього приводу є законними і правомірними; позивачка та її мати не мали права на приватизацію вказаної квартири, оскільки в ній тривалий час не проживали і станом на час приватизації квартири не були в ній зареєстровані; що всі житлові права позивачки (дитини на той час) були похідними від прав батьків, а жоден з батьків позивачки не проживав у квартирі і не мав права на приватизацію. Просили відмовити у позові, посилаючись на те, що позивач не довела порушення її прав як житлових, так і права на приватизацію квартири, не довела будь-яких протиправних дій з боку як відповідача ОСОБА_2 сільської ради, так і відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Просили врахувати, що сама позивачка не заперечувала, що постійно не проживала у спірній квартирі, а проживала з батьком у м. Бровари; її батько (третя особа) в судовому засіданні також пояснив, що він не проживав у даній квартирі, а постійно проживав у місті Бровари, і разом з ним проживала його дочка (позивачка), підтвердивши тим самим непроживання його і дитини у спірній квартирі і відповідно відсутність права на приватизацію вказаного житла. З приводу обставин, на які посилається позивачка, відповідачі пояснили, що позивачка з самого її народження проживала з її батьками (мати ОСОБА_6, батько ОСОБА_5Г.) за іншою адресою за місцем проживання її батька в м. Бровари по вул. Постишева, що після припинення між батьками сімейних стосунків в березні 2000 році ОСОБА_1 залишилась проживати з батьком ОСОБА_5 у місті Бровари в його квартирі і постійно проживала з ним, з матір,ю позивачка не проживала і ніколи не проживала в даній квартирі. Мати позивачки ОСОБА_6 в даній квартирі протягом тривалого часу також не проживала, жила у місті Бровари з чоловіком ОСОБА_5, а після припинення сімейних сосунків з ним з іншим чоловіком у місті Києві, але залишалась зареєстрованою в спірній квартирі, і тому автоматично, за місцем проживання матері, рахувалась прописаною позивачка як малолітня її дочка, яка фактично ніколи в квартирі з бабою і дядьком не проживала. З приводу реєстрації (прописки) пояснили, що в даній квартирі проживали відповідачка ОСОБА_3 (наймач даного жилого приміщення), її син ОСОБА_4 з 1986року, а також три дочки ОСОБА_10, ОСОБА_11 і Оксана, які станом на 2000 рік в квартирі вже не проживали, створивши кожна свою сім,ю і виїхавши проживати в інші помешкання. Фактично в квартирі з 1986 року жили ОСОБА_3 і її син ОСОБА_4 Оскільки дочки не проживали в квартирі тривалий час, не приймали участь у оплаті комунальних послуг, які нараховувались по кількості прописаних осіб, то в 2000 році всі троє, в тому числі і ОСОБА_6, написали заяви до сільради (до паспортного столу) про їх виписку (зняття з реєстрації) з вказаної квартири, оскільки в дійсності в квартирі вже давно не проживали і з метою зменшення навантаження на мати в оплаті комунальних послуг. В кінці 2000 року вони (ОСОБА_3 і її син ОСОБА_4М.) звернулись до сільської ради з питань приватизації займаного ними двома житла, рада перевіяла проживаючих осіб, і тих осіб, що мали право на приватизацію. Оскільки в квартирі були зареєстровані лише вони двоє, і крім того, дійсно постійно і тривалий час проживали в квартирі лише двоє відповідачів, то приватизація вказаної квартири була здійснена на двох членів сім,ї, які постійно проживали в даній квартирі; свідоцтво про приватизацію їм видано законно, і всі дії сільради, повязані з цим, є законними і правомірними, що права позивачки та її матері приватизацією квартири не були порушені, оскільки вони не проживали в квартирі і тому не мали права на приватизацію. З приводу реєстрації позивачки в 2005році, то з даного приводу відповідачка ОСОБА_3 пояснила, що вона надавала згоду дочці ОСОБА_6 на прописку в 2005р. на прохання дочки, коли у тої виникла потреба у прописці; що ОСОБА_6 (мати позивачки) приблизно з 2005 року хворіла на туберкульоз, потребувала материного догляду, і тому певний час через хворобу проживала в даній квартирі, але без дочки ОСОБА_9. Вона, ОСОБА_3, в 2005 році давала згоду на прописку дочки, але не давала згоду на прописку онуки, яка жила з батьком постійно у місті Бровари у батьковій квартирі; вважає, що позивачка ймовірно була прописана в 2005 році самою ОСОБА_6, без її - ОСОБА_3 згоди, як неповнолітня дочка.

З свідоцтва про народження, з паспорту позивачки встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка м.Бровари Київської області, є донькою ОСОБА_5 (третя особа у даній справі з самостійними вимогами) та ОСОБА_6.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 доводиться позивачці рідною бабою по матері. Відповідач ОСОБА_4 доводиться їй сином і відповідно рідним дядьком позивачці.

Згідно свідоцтва про смерть, 20.08.2014 р. мати позивачки ОСОБА_6 померла у м.Бровари Київської області.

З виписки з погосподарської книги ОСОБА_2 сільської ради народних депутатів по вул. М.Лагунової, за 1996 -2000 р.р. встановлено, що у період з 01.01.1996р. по 01.01.2000р. у квартирі АДРЕСА_2 проживали і були зареєстровані такі особи: члени домогосподарства: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, і ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, а також ОСОБА_4, 03.01.1986р.н. (син), ОСОБА_6, 10.07.1974р.н. (дочка), ОСОБА_1, 26.02.1994р.н. (онука).

02.03.2000р. Виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради Броварського району Київської області неповнолітній ОСОБА_1 видавалась довідка про те, що вона прописана у с.Княжичі Броварського району Київської області по вул. М.Лагунової, 82.

11.09.2012р. Виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради Броварського району Київської області ОСОБА_1 видана довідка про те, що ОСОБА_1 зареєстрована і проживає в ІНФОРМАЦІЯ_6 і має слідуючий склад сім'ї: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8

24.04.2013 р. Виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради Броварського району Київської області ОСОБА_1 видана довідка про те, що вона зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_6 і має слідуючий склад сім'ї: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8 Власником особового рахунку є бабуся ОСОБА_3, власником будинку є СТОВ «Княжицьке». (суду надані ксерокопії вказаних довідок).

З відповіді Служби у справах дітей ОСОБА_7 РДА Київської області від 16.09.2013р. вбачається, що дозвіл на зняття з державної реєстрації ОСОБА_1 за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_9, не надавався.

З відповіді ОСОБА_2 сільської ради № 79 від 18.02.2015р. вбачається, що власниками квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності.

З відповіді ОСОБА_2 сільської ради № 80 від 18.02.2015р. на запит державного нотаріуса ОСОБА_7 районної нотаріальної контори Київської області вбачається, що на день смерті ОСОБА_6 вона значилась зареєстрованою у ІНФОРМАЦІЯ_6, але не проживала.

З витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 17.02.2015р. вбачається, що 17.02.2015р. нотаріусом ОСОБА_7 районної державної нотаріальної контори Київської області Падутчак ОСОБА_12 була заведена спадкова справа № 88/2015 щодо майна ОСОБА_6, померлої 20.08.2014 р.

З відповідей ВАДР від 04.02.2016 р. вбачається, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 значаться зареєстрованими у ІНФОРМАЦІЯ_10.

З довідки Виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Броварського району Київської області № 220 від 29.03.2016 р. вбачається, що квартира АДРЕСА_3 не перебуває на балансі ОСОБА_2 сільської ради.

З довідки Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім.. Щорса № 32 від 29.03.2016 р. вбачається, що квартира АДРЕСА_4 перебуває на балансовому обліку СГВК ім.Щорса.

У паспорті позивачки ОСОБА_1, 1974р.н. уродженки ІНФОРМАЦІЯ_11, є відмітка про зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_12, з 2.02.2005р., паспорт видано 5.05.2011р.

Згідно копії паспорту ОСОБА_6, 1974р.н., вона була виписана з адреси с. Княжичі, вул.Лагунової, 82/11 14.11.2000р. (день видачі паспорту), і після того була прописана за вказаною адресою 02.02.2005р.

З картки прописки, наданої суду ОСОБА_2 сільською радою , ОСОБА_6, українка, 16.07.1974р.н.. місце народження Приморський край, знята з реєстрації 14.11.2000р., зареєстрована за вказаною адресою (вул.. ОСОБА_13. 82/11) з 02.2.2005р., паспорт виданий 14.11.2000р. ОСОБА_7

Згідно довідки виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради від 5.04.2016р. ОСОБА_6, 1974р.н.. та її донька ОСОБА_1, 1994р.н.. з 14.11.2000р. по 02.02.2005р. не були зареєстровані та не проживали ІНФОРМАЦІЯ_13 згідно записів в будинковій книзі. Дана довідка надана суду.

Згідно відповіді ОСОБА_7 відділу УДМС за наявними обліками ОСОБА_7 УММС громадянка ОСОБА_1, 26.02.1994р.н.. уродженка м. Бровари, зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 з 02.02.2005р. по теперішній час. Підстави на реєстрацію знищені згідно чинного законодавства. Іншою інформацією ОСОБА_7 УДМС не володіє.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, цивільна дієздатність громадянина (здатність своїми діями набувати цивільних прав і створювати для себе цивільні обов'язки) виникає у повному обсязі з настанням повноліття, тобто після досягнення вісімнадцятирічного віку.

Згідно ст.17 ЦК УРСР - місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно

або переважно проживає. Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п'ятнадцяти

років, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів.

Згідно ст.22 ЦК України, введеного в дію з 1.01.2004р., фізична особа, яка досягла 14 років вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, встановлених законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, опікуном, або місцем знаходження навчального закладу , тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною і батьками або організацією, що виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання дитини у віці від 10 до 14 років вирішується органом опіки або судом. Місцем проживання дитини у віці до 10 років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Згідно ст.67 Кодексу про шлюб та сім,ю УРСР, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, - якщо батьки не проживають разом, то від їх згоди залежить, при кому повинні проживати неповнолітні діти. При відсутності згоди між батьками спір вирішується судом, виходячи з інтересів дітей і з урахуванням їх бажання.

Згідно ст.160 СК України, - місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за спільною згодою її батьків. Місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків і самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, вирішується нею самою.

Згідно ст.161 СК України у разі спору між батьками щодо місця проживання дитини такий спір вирішується органом опіки або судом.

Згідно ст.9 Житлового Кодексу УРСР (1983року), що діяв станом на час виникнення спірних правовідносин, - громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 61 ЖК УРСР - користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Згідно ст. 64 ЖК - члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються

нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Згідно ст.65 ЖК - наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою

всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача,

набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно ст.65-1 ЖК - наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського

житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством.

Згідно ст.71 ЖК УРСР - при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може

бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках, зокрема п.2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання у зв'язку з навчанням, у тому числі за кордон; п.3) влаштування дитини на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Згідно ст.78 ЖК тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов'язки за договором найму жилого приміщення.

Згідно ст.150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно ст.156 ЖК члени сім,ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» - виконавчі органи сільських, селищних рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Згідно ст.27 Закону до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: б) делеговані повноваження, зокрема, п.3) статистичний облік громадян, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Згідно ст.37 -1 Закону - до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать такі делеговані повноваження: 1) формування та ведення реєстру територіальної громади відповідно до закону. (Закон доповнено статтею 37-11 згідно із Законом № 888-VIII від 10.12.2015).

За Законом, що діяв станом на час виникнення спірних правовідносин, до повноважень виконавчих органів сільської, селищної, міської ради, делегованих державою, було віднесено ведення обліку громадян, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Згідно Положення про паспортну службу органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабміну України №700 від 10.10.1994р.:

- п.1 - паспортна служба органів внутрішніх справ є складовою частиною міліції громадської безпеки системи МВС. До складу паспортної служби входять: управління паспортної, реєстраційної та міграційної роботи МВС; управління паспортної, реєстраційної та міграційної роботи головних управлінь, управлінь МВС у Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі; відділи (відділення) паспортної роботи міських (районних) органів внутрішніх справ.

- п. 4 - паспортна служба відповідно до покладених на неї завдань: зокрема п.1) організовує в межах компетенції роботу, пов'язану з оформленням і видачею паспортних та інших документів, реєстрацією та обліком громадян за обраним ними місцем проживання, здійснює контроль за виконанням громадянами і посадовими особами правил паспортної системи;

- п. 6 - безпосереднє керівництво паспортною службою здійснює управління паспортної, реєстраційної та міграційної роботи МВС, яке є самостійним структурним підрозділом апарату міністерства. Управління, відділи, відділення паспортної служби під час виконання покладених на них завдань підпорядковуються керівникам відповідних органів внутрішніх справ.

Згідно ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» - приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир , житлових приміщень державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих ОСОБА_7 народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Згідно ст.3 Закону приватизація здійснюється шляхом, зокрема, безоплатної передачі громадянам житлових приміщень.

Згідно ст. 8 Закону - приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача житлових приміщень здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян житлових приміщень може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Передача житлових приміщень у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону. У разі банкрутства підприємств, зміни форми власності, злиття, приєднання, поділу, перетворення, виділу або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям житлових приміщень у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Службові особи та громадяни при порушенні вимог цього Закону несуть дисциплінарну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність згідно з чинним законодавством.

Згідно ст.12 Закону власник приватизованого житла має право розпорядитися ним на свій розсуд, в тому числі укладати угоди, не заборонені законом. Порядок здійснення цих прав власником житла регулюється цивільним законодавством України.

Згідно ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (2004р.) - громадянам України гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, міжнародними договорами України, іншими актами законодавства, або підставою для їх обмеження.

Згідно ст. 3 Закону визначення термінів:

вільний вибір місця проживання чи перебування - це право громадянина України на

вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати;

місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;

місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає;

реєстрація (зняття з реєстрації) - це внесення інформації (інформації по зняття з реєстрації) до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно ст.6 Закону - реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Виходячи з аналізу даних норм закону, що стосуються регулювання спірних правовідносин, при вирішенні питання про наявність чи відсутність порушень житлових прав позивачки, на той час неповнолітньої, в тому числі її права на участь у приватизації спірного житла, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і дійшов таких висновків:

Позивачка є особою ІНФОРМАЦІЯ_14, тобто станом на час виникнення спірних правовідносин (2000р.) була малолітньою особою, мала батьків, не була позбавлена батьківської опіки, і її місце проживання визначалось (обиралось) її батьками. Місцем проживання позивачки на той час з законом вважалось місце проживання її батьків, або одного з них у випадку, якщо батьки не проживали разом; у такому разі місце проживання дитини з одним з батьків - батьки визначали за згодою між собою, а у разі спору - судом. Про наявність таких спорів між подружжям суду не відомо.

Житлове, цивільне та сімейне законодавство не передбачало визначення місця проживання неповнолітньої (малолітньої ) дитини з іншими особами, в тому числі з бабою, у випадку, якщо дитина не позбавлена батьківської опіки. Наявності інших домовленостей між батьками та бабою дитини не встановлено, позивачем і третьою особою не доведено.

Використовуючи термінологію за законом, що регулював спірні правовідносини на час їх виникнення, «прописка» це акт офіційного державного засвідчення вже наявного (набутого) у особи права на проживання у конкретному жилому приміщенні, і засвідчення (підтвердження) факту проживання особи за вказаною адресою. Прописка є похідною від наявного права користування жилим приміщенням, а не породжує такого права. Сам факт прописки не є поняттям тотожним наявності права користування (проживання) жилим приміщенням. Виписка так само є засвідченням того, що особа вибуває з конкретного жилого приміщення і втрачає право проживання у ньому. Правовідносини, що стосуються прописки, існують не у сфері цивільних (житлових) правовідносин, і тому сам по собі факт прописки не є підставою для виникнення або зміни житлового права.

Оскільки закон передбачав право на вселення у жиле приміщення неповнолітніх дітей до їх батьків без згоди інших членів сім,ї, в тому числі без згоди наймача жилого приміщення, то відповідно і на прописку чи виписку дитини з жилого приміщення так само не передбачена згода наймача (власника) жилого приміщення. Всі питання, повязані з проживанням неповнолітньої дитини (віком до 15 років за законом, що діяв на той час, коли виникли спірні правовідносини), вирішували батьки, або той з них, з ким дитина проживала.

Тому при розгляді спору щодо правомірності чи неправомірності виписки (зняття з реєстрації) позивачки (на той час малолітньої) в 2000 році з вказаної квартири, де вона була прописана разом з її матір,ю, і щодо порушення житлових прав позивачки, суд виходить з того, де проживали її батьки, і чи мали батьки (або один з них) право на проживання у спірному жилому приміщенні.

Встановлено, що мати позивачки ОСОБА_6 була прописана у спірній квартирі, - за місцем проживання її матері ОСОБА_3 Позивачка (прописка якої слідувала автоматично за пропискою її матері) була прописана разом з своєю матір,ю за вказаною адресою. Оскільки ніяких спорів з даного приводу між учасниками даних правовідносин не виникало, слід вважати, що вони обидві мали на той час право користування жилим приміщенням - вказаною квартирою, - як член сім,ї наймача жилого приміщення і як неповнолітня дитина цього члена сім,ї.

Встановлено, що в листопаді 2010 року ОСОБА_6 (мати позивачки) була знята з реєстрації (виписана) з даної квартири. Оскільки позивачка не довела протилежного, то суд виходить з того, що був відсутній спір між її матір,ю ОСОБА_6 і відповідачкою ОСОБА_3 (чи з іншими особами) з приводу її виписки з квартири в 2000році, з приводу припинення її права користування квартирою, з приводу проживання в даній квартирі, з приводу наявності перешкод у цьому, тощо. Ні при вчиненні даної дії, ні після неї протягом тривалого часу ОСОБА_6 (мати позивачки) не оспорювала своєї виписки і виписки дитини з квартири і не доводила своїх прав на проживання в даній квартирі, а так само прав її малолітньої дитини на проживання в квартирі.

Тому, виходячи з цього, суд робить висновок, що на виписку з квартири в 2000році ОСОБА_6 давала згоду, дана дія вчинена відповідним органом за її власною волею і у відповідності до вимог закону, що регулював здійснення даної процедури.

З точки зору оцінки цивільних (житлових) прав, дана дія, вчинена свідомо ОСОБА_6, констатувала факт добровільного припинення її права проживання і користування вказаною квартирою, і в тому числі припинення права її дитини на проживання в даній квартирі.

Крім того, як встановлено у судовому засіданні, дитина дійсно не проживала в спірній квартирі. Ні позивачка, ні третя особа не надали суду безспірних і належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 і позивачка ОСОБА_1 проживали у вказаній квартирі, в тому числі у 2000 році.

У даному випадку відсутні причини для збереження за позивачкою права проживання в даній квартирі, передбачені ст.71 ЖК, зокрема п.2 ст.71 (вибуття для навчання), оскільки у даному випадку дитина втратила право проживання в даній квартирі з інших підстав, разом з вибуттям з жилого приміщення її батьків (які н проживали в квартирі) і разом зі зняттям з обліку її матері, як в даному жилому приміщенні не проживала, а не лише на навчання. Тому не було підстав для збереження за нею житлових прав на дане жиле приміщення, яке не було місцем проживання її батьків, а було місцем проживання її баби (при живих батьках, не позбавлених батьківських прав).

Позивачем і третьою особою не доведено, що у вказаний період мати позивачки проживала у квартирі, що вона ставилась до квартири як до свого житла, крім того, що вона виконувала обвязки, передбачені ст.ст.78,156 ЖК, зокрема по сплаті комунальних послуг, по утриманню житла, як складові частини користування жилим приміщенням.

Порушень ст.2,3 Закону ««Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (2004р.) на що посилається позивач, в даному випадку не було, виходячи як з дати прийняття даного закону, так і з того, що всі дії батьків дитини, в даному випадку її матері - були вільним вибором місця проживання.

Посилання позивача на порушення закону «Про охорону дитинства», і на те, що на виписку дитини треба було отримати згоду (дозвіл ) органу опіки - є такими, що не відповідають вимогам даного закону оскільки у даному випадку не укладалось ніяких цивільно - правових угод (правочинів) щодо нерухомого майна, належного неповнолітній особі.

Таким чином, підстав вважати, що ОСОБА_6 була протиправно позбавлена права на проживання в квартирі - нема. Так само нема підстав вважати, що позивачка ОСОБА_1 була протиправно позбавлена права на проживання в квартирі, і відповідно, що вказані особи були протиправно позбавлені права на участь у приватизації квартири.

Всі дії відповідача ОСОБА_2 сільської ради, повязані з випискою (зняттям з реєстрації) ОСОБА_6 і її дитини ОСОБА_1 в 2000 році судом визнаються як такі, що були правомірними і законними. Як пояснив представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради, - посадова особа сільської ради , до повноважень якої були віднесені питання щодо ведення обліку осіб, що проживають у селі, ведення питань прописки і виписки громадян, - була підконтрольна у своїй роботі і голові сільської ради, і начальнику паспортного столу ОСОБА_7 МВС, саме до компетенції якого було віднесено ведення паспортного обліку і реєстрацію місця проживання (прописку) громадян. І до вказаної особи не було претензій у роботі, не було скарг, в тому числі з даного приводу, до відповідальності за порушення у своїй діяльності вказана особа не притягалась. Позивач і третя особа не спростували даного ствердження відповідача, не довели наявності порушень в діях вказаної особи, що стосувались здійснення всіх необхідних дій, повязаних з випискою ОСОБА_6 і її дитини (позивачки) в 2000році. За давністю часу всі первинні документи (зокрема, необхідна у такому випадку заява ОСОБА_6 про її виписку і виписку дитини) не збереглись, знищені. Сам факт відсутності на даний час вказаних документів не доводить припущення позивача і третьої особи, що ОСОБА_6 такої заяви не подавала. Таке ствердження є лише припущенням, нічим не підтвердженим. А виходячи з положень ст.11, ст. 60 ЦПК України саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається, а суд розглядає справу лише на підставі доказів, поданих сторонами. Натомість поведінка самої особи - ОСОБА_6- свідчить про добровільність вчинених нею дій.

Третя особа посилається на те, що він не надавав згоди на виписку дочки з квартири бабусі (ОСОБА_13), і що він був впевнений, що дитина прописана за вказаною адресою. Разом з тим, таке ствердження, навіть і у разі його правдивості (чого на даний час за давністю років і у звязку зі смертю ОСОБА_6 перевірити не можливо) не доводить неправомірності дій посадових осіб ОСОБА_2 сільської ради щодо виписки ОСОБА_6 і разом з нею дитини (позивачки), оскільки на вчинення таких дій за законом, що регулював дані правовідносини, не вимагалась згода обох батьків. До того ж, як встановлено у судовому засіданні, сам батько дитини ОСОБА_5 не був зареєстрований у спірній квартирі, не проживав у ній (принаймні іншого не довів), мав інше постійне місце проживання. Тому навіть і відсутність від нього згоди на виписку дитини з квартири, де дитина в дійсності не проживала, і де не проживав жоден з батьків дитини - не було б перешкодою для здійснення виписки дитини з даної квартири, і не було б порушенням закону посадовою особою сільської ради, і не було б порушенням житлових прав дитини. Разом з випискою ОСОБА_6 (матері дитини) при відсутності прописки у даній квартирі ОСОБА_5 (батька) відпали будь-які підстави для збереження прописки неповнолітньої дитини у вказаній квартирі. Наявності інших домовленостей (в даному випадку письмових чи підтверджених другою стороною) щодо збереження житлових прав за дитиною на дану квартиру, не доведено і не встановлено.

Будь-яких порушень з боку відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_14 щодо виписки з квартири в 2000році ОСОБА_6 і її дитини (позивачки) так само не встановлено.

Не встановлено будь-яких порушень відповідачами ОСОБА_14 житлових прав позивачки (і її матері). Сама ОСОБА_6 не намагалась довести свої права на користування спірною квартирою, не доводила наявності прав на квартиру у її дитини (позивачки).

Так само третя особа (батько позивачки) протягом всього неповноліття дитини ніяким чином не виявляв свою негоду з тим, що дитина не проживає у спірній квартирі, не доводив наявності у дитини права на проживання в даній квартирі, на користування квартирою як житлом. Його посилання на те, що дитина на літо їздила до баби, не є підтвердженням постійного проживання дитини з бабою та дядьком (тобто не з батьками, а з іншими особами). Його посилання на те, що він був впевнений, що дочка залишається прописаною у квартирі баби, не доказує того, що він не знав, що дитина в дійсності не проживає у вказаній квартирі. А сама по собі прописка не надає права і не означає наявності житлового права, в тому числі і права на приватизацію. Третя особа і позивачка помилково ототожнюють різні за правовим змістом поняття: прописки (реєстрації місця проживання) і постійного проживання в жилому приміщенні - як підстави для набуття права на приватизацію займаного з законних підстав жилого приміщення.

Згідно закону, що регулював питання приватизації жилих приміщень державного фонду та прирівняного до нього житла, - право на приватизацію (безоплатне отримання у власність) має особа, яка постійно проживає у жилому приміщенні з законних підстав. Тобто законодавчо встановлено, що підставою для приватизації є постійне проживання в жилому приміщенні і наявність права на проживання в жилому приміщенні, а не прописка сама по собі. Даним законом прописка не визначена як підстава для отримання права на приватизацію жилого приміщення.

Встановлено, що позивачка і її мати станом на час приватизації і до того в квартирі не проживали, втратили право проживання в даній квартирі, і що в квартирі проживали лише двоє відповідачів ОСОБА_14, які і мали право на приватизацію займаного ними жилого приміщення. Тому самим фактом виписки позивачки і її матері з даної квартири не було порушено право позивачки і її матері на приватизацію житла, оскільки такого права вони не набули, бо не проживали в даному жилому приміщенні і за ними не було збережене таке право у період їх відсутності.

Відповідачі ОСОБА_3 як наймач і ОСОБА_4 як член сім,ї наймача, які постійно приживали у даній квартирі з законних підстав, і які не реалізували раніше своє право на приватизацію іншого житла (протилежного не доведено), мали право на приватизацію вказаної квартири в рівних частках.

Не встановлено порушень з боку органу, що приймав відповідні рішення щодо приватизації житла. Тому, виходячи з принципу презумпції правомірності , вся процедура приватизації визнається судом законною. При таких обставинах відсутні підстави для визнання незаконним і для скасування свідоцтва про право власності на квартиру, виданого відповідачам ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в порядку приватизації.

Судом не встановлено порушення житлових, сімейних та інших цивільних прав позивачки. Не встановлено порушень з боку відповідача ОСОБА_2 сільської ради, повязаних з випискою позивачки та її матері в 2000році з вказаної квартири, в тому числі не встановлено будь яких неправомірних чи незаконних дій з боку даного відповідача, які б порушували права позивачки і її матері як при вирішенні питання про виписку (зняття з реєстрації) так і при здійсненні процедури приватизації другим і третім відповідачами вказаної квартири.

Так само не встановлено порушень при проведені реєстрації (прописці) матері позивачки і позивачки (як її дитини) у дану квартиру в 2005 році. Власник жилого приміщення (в даному випадку ОСОБА_3 і ОСОБА_4М.) вправі вселяти до належного йому жилого приміщення інших членів сім,ї та будь-яких інших осіб. Відповідачі не заперечують, що в 2005році ОСОБА_6 була прописана (зареєстрована) у вказаній квартирі, і певний час дійсно проживала в квартирі за згодою власників, що не є порушенням закону. Встановлено, що позивачка не поверталась разом з матір,ю на проживання в дану квартиру у 2005 році, залишаючись проживати з батьком у його квартирі в місті Бровари. Сам той факт, що разом з ОСОБА_6 в 2005 році була зареєстрована і позивачка (як її неповнолітня дитина) не має значення для приватизації житла, яка відбулась в 2010році, тобто задовго до 2005року , і наявність у позивачки прописки (реєстрації) за вказаною адресою з 2005 року не надає їй права (і не надавало такого права її матері) на приватизацію квартири, яка на той час вже перебувала у приватній власності інших осіб. До того ж ОСОБА_6 даної приватизації не оспорювала, що також свідчить про правомірність її виписки у 2000році і правомірність приватизації квартири відповідачами ОСОБА_4 без її участі. Той факт, що в 2005 році була зареєстрована дитина за місцем проживання матері, і при цьому вона проживала з батьком за іншою адресою,- для даної справи значення не має, оскільки реєстрація дитини за даною адресою не оспорювалась власниками квартири, і тому слід вважати, що такі дії вчинені за їх згодою. Тому підстав для визнання їх неправомірними суд не вбачає.

Суд також звертає увагу, що на день звернення до суду з позовами ( 20.01.2016р. і 1.06.2016р.) збігли строки позовної давності, визначені законом у три роки, за всіма з заявлених вимог, враховуючи рік вчинення оспорюваних дій (2000рік), а також враховуючи рік набуття позивачкою повноліття (2012р.).

Посилання позивачки на те, що про неприватизацію матір,ю квартири вона дізналась лише після смерті матері при оформленні своїх спадкових прав (в 2014р.), не доказує поважності пропуску строку позовної давності, оскільки дана подія не стосується безпосередньо прав позивачки відносно вказаної квартири (щодо проживання позивачки в квартирі і права на приватизацію, яке виникло набагато раніше, і про що позивачці було достовірно відомо, та про що вона не була позбавлена можливості дізнатись, принаймні ставши повнолітньою (зокрема щодо наявності прав на квартиру, наявності особисто у неї права на приватизацію квартири). А той факт, що позивачка при оформленні спадкових прав дізналась, що мати не прийняла участь у приватизації квартири, і відповідно частка в даній квартирі не ввійшла у спадщину,- не є підставою для поновлення строку позовної давності для предявлення нею як спадкоємцем позову на захист нібито порушених (на її думку) прав матері, що мало місце при житті матері задовго до її смерті, і з приводу чого сама мати захист своїх прав при житті не здійснила.

Так само без поважних причин пропущено строк позовної давності третьої особою батьком позивачки, який був законним представником своєї на той час неповнолітньої дитини, і був зобовязаний та мав реальну можливість своєчасно і належним чином реагувати на порушення прав дитини (якби такі мали місце), та забезпечувати захист порушених прав дитини. Його посилання на те, що він не знав про відсутність прописки, не має відношення до захисту житлового (цивільного) права дитини, а про житловий стан дитини (де вона проживає і чи є для неї перешкоди у проживанні та приватизації на той час, коли дитина була неповнолітньою) третя особа достовірно знав, оскільки дочка проживала з ним, і у разі, якби він вважав, що дитина маж є право на приватизацію квартири (частки в ній), то міг своєчасно ініціювати дане питання (щодо приватизації житла дочкою).

Таким чином, в межах розгляду даної справи і заявлених позовних вимог, виходячи з тих обґрунтувань і підстав, які наведені позивачем, і враховуючи подані докази, суд дійшов висновку, що позивач і третя особа не довели будь-яких порушень позивача (і її матері) , повязаних з їх випискою чи пропискою, а також при здійсненні приватизації квартири. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі поданих доказів, суд не вбачає підстав для задоволення позовів. У позові ОСОБА_1 і у позові ОСОБА_5 слід відмовити.

Керуючись ст.17 ЦК УРСР, ст. 22 ЦК України, ст.67 КЗпШС УРСР, ст.160,161 СК України, ст.ст. 9,61,64,65, 65-1, 71,156 ЖК України, ст.ст.11, 27, 37-1 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст.ст.1,3,8,12 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст.2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Положенням про паспортну службу органів внутрішніх справ, ст.ст.10,11,60, 213-216 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконними дій ОСОБА_2 сільської ради Броварського району Київської області, які полягають у знятті позивача з реєстрації за місцем проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_15 у період з 14.10.2000р., у позбавленні права користування вказаною квартирою у період з 14.10.2000р. по 02.02.2005р.; про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.12.2000р., виданого ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на квартиру за адресою АДРЕСА_1, - відмовити.

У позові ОСОБА_5 до ОСОБА_2 сільської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконними дій та бездіяльності ОСОБА_2 сільської ради Броварського району Київської області, які полягають у знятті з реєстрації за місцем прописки і проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_1 у період з 14.10.2000р. без згоди її батька, у неотриманні згоди (дозволу) обох батьків про визначення місця проживання дитини, зняття з реєстрації за місцем прописки дитини за адресою АДРЕСА_5 у період з 14.10.2000р., - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Т.В. Селезньова