АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 681/1652/15-ц
Провадження № 22-ц/792/838/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар - Гриньова А.М.,

з участю апелянта та представника ПАТ КБ «Приватбанк» Москалюк С.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3, про визнання недійсним кредитного договору з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 16 березня 2017 року,

встановила:

В вересні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08.02.2008 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 60 000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 15% на рік з кінцевим терміном погашення - 08.02.2018 року.

Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 08.08.2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит від 08.02.2008 року, відповідно до якої договір було викладено в іншій редакції, змінено валюту кредиту з гривні на долари США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди Банку складав 12138,78 дол. США під 14,04% на рік на суму залишку за кредитом.

Крім того, 08.02.2008 року між кредитором та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель взяла на себе зобов'язання по забезпеченню виконання позичальником умов кредитного договору.

В зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитом, станом на 04.08.2015 року заборгованість становить 5459,04 дол. США, що еквівалентно 118515,79 грн., які Банк просив стягнути з позичальників солідарно.

В грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання додаткової угоди до кредитного договору від 08.02.2008 року недійсною.

На підтвердження доводів позовної заяви позивач зазначив, що спірний правочин суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки містить несправедливі положення щодо кредиту, відсутні відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту, умови кредитування, тобто обмежено його право, як споживача, на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації на кредитний продукт.

02.03.2009 року відповідач безпідставно, в односторонньому порядку змінив відсоткову ставку за кредитом, з 15% річних за користування кредитом в національній валюті, гривні, до 14,04% за кредит в іноземній валюті, доларах США, надіславши йому відповідне повідомлення, хоча згідно графіка погашення кредиту обов'язковий щомісячний платіж становить 217,37 дол. США, які він продовжував сплачувати Банку.

При зміні валюти кредиту Банк порушив вимоги валютного законодавства, оскільки у нього не було індивідуальної ліцензії на право здійснення кредитних операцій в іноземній валюті, тому проведення такої операції не входило до його компетенції.

Кредитною установою також не було проінформовано його про можливість знецінення національної валюти щодо іноземної валюти, що фактично ввело його в оману та призвело до значного подорожчання кредиту.

За таких обставин, на підставі ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України, п. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» спірний правочин слід визнати недійсним.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 16.03.2017 року позов Банку був задоволений. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 5459,04 дол. США, що еквівалентно 118515,79 грн. кредитного боргу станом на 04.08.2015 року, який складається з 4816,10 дол. США заборгованості по сплаті основної суми (тіла) кредиту, 280,86 дол. США - борг по сплаті процентів; 57,69 дол. США - борг по сплаті комісії за користування кредитом; 33,47 дол. США пені, 11,52 дол. США - штраф (фіксована частина) та 259,41 дол. США - штраф (процентна складова), а також по 888,87 грн. витрат по сплаті судового збору з кожного.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Банку відмовити, його позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального і матеріального права.

Вказав, що суд не дав належної оцінки доказам в справі, які вказують на порушення вимог Закону України „Про захист прав споживачів" при укладенні спірного договору та його виконанні, належним чином не перевірив обставин, які зазначені ним в зустрічній позовній заяві, не прийняв до уваги висновків судової економічної експертизи.

В суді апелянт підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник Банку в судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги та повністю підтримав рішення суду.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

При ухваленні рішення судом допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню з позичальника на користь кредитора, валюти стягнення, стягнення одночасно пені та штрафів за одне і те ж саме правопорушення, в зв'язку з чим рішення підлягає зміні в цій частині.

Судом встановлено, що 08.02.2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №НМРWGI, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 60 000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 15% на рік з кінцевим терміном повернення - до 08.02.2018 року згідно встановленого графіком порядку сплати боргу.

Цього ж дня між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки з метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором.

На підставі заяви ОСОБА_2 від 08.08.2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит від 08.02.2008 року, №НМРWGI, відповідно до якої договір було викладено в іншій редакції, змінено валюту кредиту з гривні на долари США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди Банку складав 12138,78 дол. США під 14,04% на рік на суму залишку за кредитом.

В зв'язку з неповним виконанням боржником взятих на себе зобов'язань, станом на 04.08.2015 року заборгованість становить 5459,04 дол. США, що еквівалентно 118515,79 грн., в т.ч. 4816,10 дол. США - заборгованість по сплаті основної суми (тіла) кредиту; 280,86 дол. США - борг по сплаті процентів; 57,69 дол. США - борг по сплаті комісії за користування кредитом; 33,47 дол. США пені; 11,52 дол. США - штраф (фіксована частина) та 259,41 дол. США - штраф (процентна складова), яку боржники в добровільному порядку погасити відмовилися.

Вирішуючи по суті спір суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку має місце невиконання умов кредитного договору з боку позичальника, в зв'язку з чим виник борг, розрахунок якого проведений Банком у відповідності до вимог закону та фактичних обставин справи.

При цьому судом не були встановлені передбачені законом підстави для визнання кредитного договору недійсним.

Відповідно до ст. 256 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.ч. 1 ст.ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пеню) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Судом помилково було вирішено питання щодо стягнення на користь ПАТ КБ „Приватбанк" неустойки.

Відповідно до п.п. 5.1., 5.3., 5.5. додаткової угоди до договору про іпотечний кредит від 08.02.2008 року, №НМРWGI, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі, який зазначений у п. 8.4. Договору за кожний день прострочки (0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочення, але не менше 1 грн.). Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

При порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Кредитним договором, більше ніж на 30 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

Строк позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної від повільності за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові ВСУ №6-2003цс15 від 21.10.2015 року.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що в даному випадку має місце покладення на позичальника подвійної відповідальності за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, що не відповідає вищезазначеним вимогам законодавчих актів України, тому в позові банку в частині стягнення штрафів (фіксована частина та процента складова) в розмірі 270,93 дол. США слід відмовити.

При цьому колегія суддів приймає до уваги, що боржник протягом семи розрахункових років частково виконував свої обов'язки щодо повернення кредиту, його матеріальне становище, розмір заборгованості, розмір нарахованих штрафних санкцій, а тому приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача неустойки у вигляді пені в сумі 726,63 грн.

Крім того, Банком неправильно визначено розмір штрафу в процентній складовій, оскільки безпідставно включено до суми, яка підлягає врахуванню при розрахунку цього виду штрафу також пеню і штраф (фіксована частина).

Однак пеня та штраф не входять до основного зобов'язання за кредитним договором, оскільки нараховані кредитором саме за невиконання основного зобов'язання, по своїй правовій природі є штрафними санкціями, на які не може бути нараховано іншу штрафну санкцію у вигляді штрафу.

Слід також зазначити, що увідповідності з вимогами ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», нарахування та стягнення штрафних санкцій повинно бути проведено в національній валюті - гривні. Необхідно врахувати, що умовами договору передбачено стягнення пені та фіксованої суми штрафу саме у гривні, а не в доларах США.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшення розміру заборгованості за кредитом і визначення його в сумі 5154,65 дол. США та 726,63 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_2 був вирішений судом з дотриманням вимог закону.

Згідно з висновком судово-економічної експертизи №1704/16-26 від 26.07.2016 року, сукупна вартість споживчого кредиту відповідно до додаткової угоди №НМРWGI від 08.08.2008 року при умові, що розмір щомісячного (ануїтентного) платежу складає 217,37 дол. США, строк дії кредитного договору - 114 місяців, сплата повинна відбуватися щомісячними ануїтентними платежами, з урахуванням визначених в договорі відсотків у розмірі 14,04% становить 26028,42 дол. США. Фактичний розрахунок відсотків вартості споживчого кредиту не відповідає графіку погашення кредиту (додаткова угода від 08.08.2008 року). Підтвердити чи спростувати невідповідність наявного в справі розрахунку заборгованості позичальника (по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу) перед Банком умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору від 08.02.2008 року та додаткової угоди від 08.08.2008 року та розрахунковим документам щодо видачі їм та погашення кредиту за цим договором не видається можливим. ОСОБА_2 згідно договору про іпотечний кредит за період з 08.02.2008 року по 08.08.2008 року мав спалити 5854,08 грн., згідно додаткової угоди від 08.08.2008 року до договору про іпотечний кредит мав внести 24800,71 дол. США. За результатами дослідження квитанцій, наданих на дослідження, ОСОБА_2 вніс для погашення кредиту 15712,07 дол. США і 13940 грн. Згідно даних розрахунку заборгованості за договором від 08.02.2008 року, проведеного Банком, ОСОБА_2 вніс для погашення кредиту 18055,36 дол. США, а також 5638,79 грн. за період з 08.02.2008 року по 08.08.2008 року. ОСОБА_2 згідно договору про іпотечний кредит від 08.02.2008 року на погашення кредиту без урахування додаткової угоди до договору, починаючи з початку дії кредитного договору - з 08.02.2008 року повинен був сплатити 117093,49 грн.

Таким чином, як вбачається з цього висновку, між розрахунком заборгованості, наданим Банком, та розрахунком, проведеним експертним шляхом, існує розбіжність. Зокрема, за даними експертизи ОСОБА_2 сплатив на 8301,21 грн. більше і на 2343,29 дол. США менше, ніж за даними Банку.

В судовому засіданні апеляційного суду було встановлено відповідність розрахунку, наданого Банком, фактичним обставинам справи.

Як пояснила в суді експерт ОСОБА_4, вищевказаний експертний висновок не є повним та об'єктивним, оскільки нею не були досліджені усі необхідні фінансові документи щодо руху коштів на кредитному рахунку, тому її висновок ґрунтується лише на тих матеріалах, які були надані на експертне дослідження. При цьому, з урахуванням пояснень, наданих в суді представником Банку та інших фінансових документів, що стосуються спірного кредиту, розмір кредиту не змінився і відповідає розрахунку, який був проведений кредитором і доданий до позовної заяви.

ОСОБА_2 в судовому засіданні не спростував даних, наданих в суді експертом та доказів, наданих позивачем.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що висновок судово-економічної експертизи №1704/16-26 від 26.07.2016 року не є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України і відповідно до ст. 212 ЦПК України йому необхідно надати критичну оцінку і до уваги не приймати.

Частинами 1, 2 статті 18 Закону України „Про захист прав споживачів" передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Згідно з ч.ч. 5, 6, 7 ст. 18 Закону України „Про захист прав споживачів", якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаний недійсним в цілому. Положення, що було визнано недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 11 вказаного Закону, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Пункт 5 частини 1 статті 21 Закону України „Про захист прав споживачів" вказує на те, що права споживача вважаються в будь-якому випадку порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Посилання апелянта на несправедливі умови договору безпідставні, оскільки як вбачається з матеріалів справи при укладенні спірного кредитного договору кредитором було дотримано умов, які встановлені ЦК України та Законом України „Про захист прав споживачів" щодо забезпечення прав і законних інтересів споживача в процесі споживання банківського продукту.

При цьому слід звернути увагу на те, що позичальник в повній мірі був ознайомлений з усіма умовами кредитування по даному виду кредиту, що він засвідчив власноручним підписом договору.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 тривалий період користувався кредитними коштами, проводив часткову оплату за їх користування, не пред'являючи жодних претензій щодо умов кредитування, а до суду з позовом про визнання договору кредиту недійсним звернувся лише після відповідного звернення до суду Банку з позовною заявою про стягнення з нього отриманих у кредит коштів.

Видача кредиту в іноземній валюті в даному випадку відповідає вимогам закону. Суд, з урахуванням ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», правильно наголосив на тому, що на дату видачі кредиту були відсутні правові підстави для отримання Банком індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями з урахуванням тієї обставини, що кредитор мав банківську ліцензію №22 від 04.12.2001 року, яка надавала дозвіл на здійснення операцій з надання кредитів в іноземній валюті, в т.ч. і фізичним особам.

Відповідно до положення «Про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів», затвердженого постановою правління НБУ від 12.11.2003 року, №496, офіційний курс гривні до іноземних валют установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація котирування іноземних валют станом на останню дату.

Таким чином, посилання ОСОБА_2 на дискримінаційні умови оспорюваного договору через ризики, які існують в зв'язку з нестабільністю валютного курсу, є безпідставними.

Враховуючи встановлені обставини справи, висновок суду про відсутність правових підстав, передбачених Законом України «Про захист справ споживачів» та ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України для визнання недійсним спірного договору, є законним та обґрунтованим.

Судові витрати між сторонами підлягають розподілу з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України.

Оскільки позовні вимоги Банку підлягають частковому задоволенню, в розмірі 5154,65 США, тому з урахуванням ціни позову - 5459,04 дол. США, судового збору, сплаченого позивачем при поданні позовної заяви до суду першої інстанції - 1777,74 грн., розмір компенсації, яка підлягає відшкодуванню за рахунок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 становитиме 1689,56 грн., по 844,78 грн. з кожного: (5154,65 х100:5459,04=95,04%х1777,74:100=1689,56).

Керуючись ст.ст.307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 16 березня 2017 року

в частині вирішення позовної заяви Публічного акціонерного товариства комерційного банку „Приватбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості змінити, виклавши абзаци перший, другий та третій рішення в наступній редакції.

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку „Приватбанк" 5154,65 дол. США та 726,63 грн. заборгованості за кредитом.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» по 844,78 грн. судових витрат по сплаті судового збору з кожного.

В решті позову відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції - Горщар А.Г. Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія 27