Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, приватного підприємства «Віраж» і К», ОСОБА_6 про розірвання договору оренди, стягнення заборгованості, зобов'язання вчинити певні дії, виділення частки у спільному майні в натурі, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він є власником 1/2 частини нежитлової будівлі загальною площею 17 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Інша 1/2 частина цієї нежитлової будівлі належить приватному підприємству «Віраж і К» (далі - ПП «Віраж і К»), засновником якого є ОСОБА_6.

Зазначав, що 01 серпня 2012 року між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5.) було укладено договір оренди належної йому частки вказаної будівлі.

Враховуючи, що ФОП ОСОБА_5 не виконує належним чином умови договору оренди, не сплачує з 01 листопада 2012 року орендну плату, при цьому спірною будівлею фактично користується ОСОБА_6, просив: розірвати з 24 листопада 2015 року розірвати вказаний договір оренди 1/2 частини приміщення торгового павільйону, укладеного 01 серпня 2012 року між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5; стягнути з ОСОБА_5 на його користь 65 400 грн, з яких 22 600 грн - заборгованості по орендній платі та 42 800 грн - неустойка за прострочення повернення приміщення; зобов'язати ОСОБА_5, ОСОБА_6, ПП «Віраж і К» звільнити 1/2 частини нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, повернути її та заборонити відповідачам чинити перешкоди у користуванні та володінні цією частиною будівлі; виділити в натурі 1/2 частини вказаної нежитлової будівлі відповідно до першого варіанту судової будівельно-технічної експертизи, а саме приміщення площею 5,9 кв.м та 2,6 кв.м; стягнути з відповідачів солідарно понесені ним судові витрати в сумі 654 грн, витрати на експертизу в сумі 2 460 грн, витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від

30 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Розірвано договір оренди від 01 серпня 2012 року на 1/2 частини приміщення торгового павільйону, укладеного між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 з 24 листопада 2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 65 400 грн, з яких 22 600 грн заборгованості по орендній платі та 42 800 грн неустойки за прострочення повернення приміщення.

Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6, ПП «Віраж і К» звільнити 1/2 частини нежитлової будівлі, розташованої за адресою: м. Харків,

вул. Гарібальді, 4, яка належить ОСОБА_4 на праві власності та заборонити чинити перешкоди у користуванні власністю.

Виділити ОСОБА_4 у натурі 1/2 частини вказаної нежитлової будівлі, а саме приміщення площею 5,9 кв.м та 2,6 кв.м відповідно.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 17 грудня

2015 року змінено рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з орендної плати та неустойки за прострочення повернення приміщення. Скасовано заочне рішення Московського районного суду

м. Харкова від 30 жовтня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 неустойки за прострочення повернення приміщення в сумі 42 800 грн, ухвалено в цій частині нову рішення про відмову в задоволенні позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 17 грудня

2015 року, залишити в силі заочне рішення Московського районного суду

м. Харкова від 30 жовтня 2014 року.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірний договір оренди землі підлягає розірванню на підставі ст. ст. 782, 783 ЦК України, оскільки орендар не сплачує орендну плату та на порушення п. 4.5 договору передав 1/2 частини вказаного приміщення у користування іншій особі. При цьому суд вважав обґрунтованими та доведеними вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з оплати орендної плати, а також неустойки, передбаченої ст. 785 ЦК України. Вимоги про усунення перешкод в користування власністю та виділ 1/2 частини спірної будівлі суд першої інстанції задовольнив на підставі ст.ст. 364, 391 ЦК України, при цьому відмовив в задоволенні вимог про стягнення витрат на оплату правової допомоги з підстав їх недоведеності.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з орендної плати і неустойки за прострочення повернення приміщення та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки, суд апеляційної інстанції виходив із того, що спірний договір є розірваним, а тому положення ст. 785 ЦК України не підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Даний висновок суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, доказам у справі та вимогам закону.

Згідно з ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Положеннями ст. 782 ЦК України передбачено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 783 ЦК України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі.

Враховуючи, що ФОП ОСОБА_5 не сплачує орендну плату з листопада 2012 року, передав спірну частину будівлі у фактичне користування ОСОБА_6, при цьому позивач 21 листопада 2012 року направив орендарю вимогу про розірвання договору оренди та повернення нерухомого майна орендодавцю, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для розірвання договору оренди на підставі ст. ст. 782, 783 ЦК України, а також стягнення з відповідача заборгованості зі сплати орендної плати за період з листопада 2012 року по вересень 2014 року.

При цьому колегія суддів погоджується зі висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача неустойки, передбаченої ст. 785 ЦК України.

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Враховуючи, що спірний договір оренди є розірваним з 24 листопада 2012 року, відсутні правові підстави для стягнення неустойки за невиконання обов'язку наймача при припиненні договору, які передбачені ст. 785 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно застосував норму права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача неустойки, передбаченої ст. 785 ЦК України.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновкам суду щодо їх оцінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційних скарг та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 17 грудня 2015 року відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

Т.О. Писана