Справа № 639/2018/17
Провадження №4-с/639/28/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

У складі: головуючого судді Труханович В.В.

за участю секретаря - Кричевської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Краматорського міського Управління юстиції Донецької області, заінтересована особа ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ :

31 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова зі скаргою на бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Краматорського міського Управління юстиції Донецької області, в якій просив суд визнати бездіяльність ВДВС Краматорського міського управління юстиції Донецької області неправомірною та такою, що порушує права та свободи заявника, ОСОБА_1, зобовязати ВДВС Краматорського міського управління юстиції провести роботу з встановлення сімейного статусу боржника, а також пошуку майна жінки боржника та зобовязати ВДВС Краматорського міського управління юстиції надати відповідь щодо виконання виконавчого провадження по справі № 2-60/2001.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що 27 травня 2001 року Жовтневим районним судом міста Харкова винесено рішення по справі № 2-60/2001, яким стягується з громадянина ОСОБА_2 29287,28 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди та 12000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, а всього - 41 287,28 грн.

31 липня 2002 року було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-60/2001, виданого 26 червня 2002 року Жовтневим районним судом міста Харкова.

27 квітня 2011 року, він вимушений був отримати в районному суді дублікат виконавчого листа, через його втрату ВДВС Краматорського міського управління юстиції Донецької області, на підставі чого 31 травня 2011 року було повторно відкрито виконавче провадження.

Вищезазначені виконавчі провадження за рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова по справі № 2-60/2001 не виконувалися.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до Жовтневого районного суду м. Харкова із скаргами на бездіяльність ВДВС Краматорського міського управління юстиції Донецької області які були задоволені.

По теперішній час рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 27 травня 2001 року по справі № 2-60/2001 - не виконано; ухвала апеляційного суду Харківської області від 04 грудня 2013 року - не виконана. Заявнику не надано жодної інформації щодо ходу виконання виконавчого провадження по справі № 2-60/2001, щодо майнового стану боржника ОСОБА_2, щодо належності автомобіля НОМЕР_1; Заявнику не перераховано залишок отриманих з боржника коштів в сумі 373,49 грн.

З моменту винесення ухвали від 04 грудня 2013 року апеляційним судом Харківської області, заявник звертався з заявами щодо надання інформації про хід виконавчого провадження по справі № 2-60/2001 до ВДВС Краматорського міського управління юстиції Донецької області, але не отримав жодної відповіді.

Вказані дії ВДВС Краматорського міського управління юстиції Донецької області і вимусили заявника звернутися до суду із скаргою.

13 квітня 2017 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшли заперечення від представника Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Краматорського міського Головного територіального управління юстиції, відповідно до яких, вони вважають скаргу ОСОБА_1 такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно даних АСВП на примусовому виконанні у відділі перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-60 від 22.04.2011, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 41287,28 грн. (ВП № 26892034).

31.05.2011 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем періодично направлялись запити до реєстраційно-облікових установ для перевірки майнового стану боржника.

Згідно відповідей з реєстраційно-облікових установ ніякого майна у боржника немає.

Відповідно до виконавчого листа ОСОБА_2 мешкає за адресою пров. Науковий, 8-1, м. Краматорськ.

Державним виконавцем неодноразово перевірявся майновий стан боржника за вищевказаною адресою. Майно, на яке можливо звернути стягнення, за даною адресою відсутнє.

Згідно інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт.

На виконання ухвали Апеляційного суду Харківської області на користь ОСОБА_1 перераховано на депозитний рахунок відділу 700,65 грн.

Державним виконавцем винесено розпорядження про перерахування грошових коштів у розмірі 700,65 грн. на користь ОСОБА_1 та грошових коштів у розмірі 39,31 грн. на користь виконавчого збору. Але у період з травня 2013 по травень 2014 Управління державної казначейської служби України у м. Краматорськ перераховувало кошти не в повному обсязі, а з травня 2014 по серпень 2014 не перераховувало взагалі, платіжні доручення повертались без виконання згідно п. 3.5 Постанови Правління НБУ від 21.01.2004 № 22.

Згідно книги обліку депозитних сум ОСОБА_1 27.11.2015 платіжним дорученням № 1973 перераховано грошові кошти у розмірі 519,29 грн. на розрахунковий рахунок 9100 відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк», картка отримувача № 556630. Суму у розмірі 220,67 перераховано до державного бюджету, як виконавчий збір, у той час як мало бути перераховано 39,31 грн.

На даний момент державним виконавцем вжито заходи щодо повернення грошових коштів у розмірі 181,36 грн. на депозитний рахунок відділу. 06.09.2016 платіжним дорученням № 523 стягувану перераховано грошові кошти у розмірі 181,36 грн.

Також, слід зазначити, що з 21.08.2012 провадились утримання у ТОВ ФІРМА «ОСКАР», де працював боржник.

26.05.2015 з ТОВ ФІРМА «ОСКАР» до відділу повернулась постанова про стягнення заборгованості з відміткою про те, що ОСОБА_2 був звільнений з підприємства 21.05.2015.

03.03.2017 державним виконавцем на підставі ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 02.06.2016, та ст. 375 ЦПК України до Краматорського міського суду Донецької області направлено подання про оголошення розшуку боржника.

Також, 12.04.2017 державним виконавцем з метою встановлення сімейного стану боржника зроблено запит до Краматорського міського відділу РАЦС.

З огляду на викладене, державним виконавцем виконавчі дії проведені у відповідності до вимог закону, що регулюють виконавче провадження, а тому на його думку, скарга задоволенню не підлягає.

Заявник в судовому засіданні свою скаргу підтримав, просив суд її задовольнити.

Представник Відділу державної виконавчої служби Краматорського міського Управління юстиції Донецької області в судове засідання не зявився, в своїх запереченнях просив суд розглянути справу без участі представника відділу.

Інші сторони в судове засідання не зявилися, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причина неявки суду невідома.

З урахуванням положення частини другої статті 386 ЦПК неявка в судове засідання заявника або заінтересованої особи, яких повідомлено про час і місце його проведення, не перешкоджає розгляду справи.

Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

В судовому засіданні було встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 травня 2001 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 29 287 грн. 28 коп. в якості стягнення матеріальної шкоди від пошкодження автомобілю Форд-Скорпіо, держномер 29005 ХА в результаті дорожньої транспортної пригоди, яка відбулася з вини відповідача ОСОБА_2. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої противоправними діями відповідача. (а.с. 6)

Рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 14 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України № 16 -рп/2009 від 30.06.2009 року - судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України, обов'язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя. Конституційний Суд України вважає, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх в добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» та Інструкція з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року №512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802.

Як встановлено ухвалою апеляційного суду Харківської області від 04 грудня 2013 року і що не заперечується сторонами по справі, державним виконавцем ВДВС Краматорського міського управління юстиції 31 липня 2002 року було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2- 60/2001, виданого 26 червня 2002 року Жовтневим районним судом м. Харкова від 27 травня 2001 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди, заподіяної йому в результаті ДТП у розмірі 41 287, 28 грн. ( а.с. 9 -11)

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на час видачі виконавчого листа, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа, винести постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій має вказати про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною 2 статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця,які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника.

Проте, всупереч вказаним вимогам закону рішення Жовтневого районного суду м. Харкова по теперішній час не виконано.

19 червня 2013 року Жовтневим районним судом м. Харкова було винесено окрему ухвалу на предмет прийняття заходів для виконання вимог ст. 11, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с. 7-8)

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 04 грудня 2013 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 червня 2013 року в частині зобовязання Відділу державної виконавчої служби Краматорського міського Управління юстиції Донецької області усунути порушення закону України «Про виконавче провадження» та зобовязання прийняти усі заходи по проведенню виконавчих дій, передбачених Законом, для своєчасного виконання рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 травня 2001 року згідно виконавчого провадження по справі № 2-60/2001 змінено.

Доповнено абзац третій регулятивної частини ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 червня 2013 року наступним.

Зобовязано Відділ державної виконавчої служби Краматорського міського Управління юстиції Донецької області надати ОСОБА_1 відповідь на його звернення щодо належності автомобіля НОМЕР_1, на якому боржник ОСОБА_2 скоїв ДТП, а також щодо майнового стану боржника ОСОБА_2

Зобовязано ВДВС Краматорського міського Управління юстиції Донецької області перерахувати ОСОБА_1 залишок отриманих з боржника ОСОБА_2 коштів в сумі 373, 49 грн. та здійснити заходи щодо звернення стягнення на належне боржнику ОСОБА_2 нерухоме майно. ( а.с. 9-10)

Проте, представником Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Краматорського міського Головного територіального управління юстиції до своїх заперечень не було надано жодних належних та допустимих доказів щодо виконання вище вказаних ухвал.

10.02.2017 року заявником ОСОБА_3 до ВДВС Краматорського міського Управління юстиції Донецької області було подано заяву в якій він просив повідомити про хід виконання виконавчого провадження.(а.с. 12-13)

Однак відповіді на дане звернення в матеріалах справи не міститься.

До своїх заперечень представник Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Краматорського міського Головного територіального управління юстиції надає лише запит до начальника Краматорського міського відділу ДРАЦС ГУЮ в Донецькій області, щодо наявності актового запису про реєстрацію та розірвання шлюбу ОСОБА_2 приблизно з 11.05.2002 року по теперішній час від 12.04.2017 року.

Даний доказ не може розцінюватися судом як доказ належного проведення виконавчих дій щодо виконання рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 травня 2001 року.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року та ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» 2016 року, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Як роз'яснено у п.4 Постанови ПВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Відповідно до ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Крім того, виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому разі порушених прав ОСОБА_1 на відшкодування йому шкоди особою, винною у її заподіянні, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період із надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактичною перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Відсутність гарантії виконання судового рішення в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним, на шкоду будь-якій стороні. Важко уявити собі ситуацію, якби пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надано сторонам у спорі, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

В Рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року по справі «Войтенко проти України» (п.39) наголошено про те, що «ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок».

Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід'ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(справа «Горнсбі проти Греції»).

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Краматорського міського Управління юстиції Донецької області.

Згідно зі ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свобод.

Разом з тим, як роз'яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», що кореспондується із положенням п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року №6, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

На підставі викладеного та керуючись ст. 10, 11,1 4, 60, 61, 383, 385, 387 ЦПК України, ст. 19, 124, 129 Конституції України, ст. 11, 25, 30 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, ст. 1, 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», суд

УХВАЛИВ :

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Краматорського міського Управління юстиції Донецької області, заінтересована особа ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Краматорського міського Управління юстиції Донецької області щодо несвоєчасного виконання рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 травня 2001 року у цивільній справі № 2-60/2001 неправомірною.

Зобовязати Відділ державної виконавчої служби Краматорського міського Управління юстиції Донецької області здійснити необхідні виконавчі дії з примусового виконання рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 травня 2001 року по справі №2-60/2001, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

У задоволені іншої частини вимог ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5-ти днів з дня її проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з моменту одержання її копії.

Суддя В.В. Труханович