АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/3351/2017 Головуючий у 1 інстанції - Малинников О.Ф.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, треті особи - Комунальне підприємство «Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, ДГТО «Південно-Західна залізниця», про усунення перешкод у користуванні майном шляхом демонтажу та приведення приміщення у попередній стан, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2011 року позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом демонтажу та приведення приміщення у попередній стан, стягнення моральної шкоди, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1 згідно із свідоцтвом про право власності, виданим 20 жовтня 1993 року у зв'язку із приватизацією квартири, яка отримана ОСОБА_3 за ордером, виданим на підставі рішенням Шевченківського райвиконкому від 22.02.1982 року. Квартира згідно технічного паспорту складається із приміщень кімната - 7,92 кв.м., кухня - 7,65 кв.м. та коридор - 5,94 кв.м. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду від 26 квітня 2011 року, задоволено зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконним розпорядження про приватизацію сім'єю ОСОБА_2 сусідньої квартири АДРЕСА_2 з включенням коридору, розміром - 5,94 кв.м., який був віднесений до квартири АДРЕСА_1, наданої позивачам на підставі рішення Шевченківського райвиконкому від 22 лютого 1982 року та свідоцтва про право власності. Оскільки відповідачі, власники сусідньої квартири АДРЕСА_2, у процесі приватизації включили коридор - 5,94 кв.м., який належить позивачам, тим самим перешкоджаючи у володінні та користуванні належним їм, позивачам, коридором, розміром 5,94 кв.м., позивачі не можуть як власники здійснювати своє право щодо цієї частини квартири, яке було захищено рішенням Шевченківського районного суду від 07 грудня 2010 року, їх позов про визнання розпорядження про приватизацію відповідачами квартири АДРЕСА_2 незаконним позивачі просили задовольнити, повернути належний їм коридор, площею 5,94 кв.м., шляхом зобов'язання відповідача зняти перегородки та повернення приміщення у попередній стан та відшкодувати моральну шкоду та витрати, понесені на оплату юридичних послуг.

У вересні 2015 року позивачі у заяві про уточнення позовних вимог зазначили про можливість повернення квартири у первісний стан у відповідності із долученим до заяви Звітом від 17 липня 2015 року про проведення технічного обстеження квартири АДРЕСА_1, загальна площа 21,51 кв.м., яким як зазначив позивач, встановлено розбіжність між фактичною площею приміщень та технічною документацією (технічний паспорт БТІ та свідоцтво про право власності), різниця становить 5,94 кв.м. (частина коридору). Також встановлено, що з боку сусідньої квартири АДРЕСА_2 закладено цеглою прохід. Також підтвердження замурування проходу до коридору, що є сумісною власністю, міститься у висновку експерта. Відповідно до техпаспорта відповідачами була здійснена приватизація, яка в подальшому скасована рішенням суду. Висновком експерта встановлено, що відповідачі, замурувавши прохід, переобладнали коридор, що відносить до квартири АДРЕСА_1, у санвузол. Для визначення робіт, необхідних для відновлення приміщення в попередньому стані, ТОВ «Інженерно-Технічний Центр «Будівельна Експертиза» було зроблено локальний кошторис, згідно якого необхідно виконати певні відновлювальні роботи, а саме пробивання замурованих проходів, демонтаж сантехнічного обладнання, відновлення стіни між квартирами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та інших робіт для поновлення коридору в первісний стан. Посилаючись на уточнені обставини позивачі просили зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні коридором, площею 5,94 кв.м., що відноситься до загальної площі квартири АДРЕСА_1 шляхом демонтажу самочинно замурованих проходів між квартирами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, демонтажу сантехнічного обладнання у квартирі АДРЕСА_2, встановлення стіни між квартирами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 для повернення коридору розміром 5,94 кв.м. у первісний стан до самовільної перебудови відповідачами; стягнути з відповідачів солідарно на користь позивачів моральну шкоду у сумі 2500 грн. та судові витрати, включаючи витрати на правову допомогу у сумі 2000 гривень.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року позов задоволено частково. Вирішено:

1. Зобов'язати ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні коридором, площею 5,94 кв.м., у належній ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві власності квартирі АДРЕСА_1.

2. Здійснити демонтаж у коридорі розміром 5,94 кв.м. на плані АДРЕСА_2 шляхом демонтажу самочинно замурованих проходів між квартирами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, демонтажу сантехнічного обладнання в квартирі №3 та встановлення стіни між квартирами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, тобто повернення майна, коридору розміром 5,94 кв.м. у первісний стан, який був до самовільної перебудови, який належить квартирі АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності позивача на приватизовану квартиру АДРЕСА_1, для повернення у первісний стан зазначеного приміщення 5,94 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1.

3. Стягнути в рівних долях з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 судові витрати у сумі 245,00 грн.

У позовних вимогах ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2016 року стягнуто з відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 в рівних долях на користь позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 судові витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, в розмірі 3936 гривень та витрати, понесені позивачами на правову допомогу, в розмірі 2000 гривень.

Не погоджуючись з рішеннями суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове- про відмову в задоволенні позову, мотивуючи тим, що рішення постановлено з порушенням вимог процесуального та матеріального права.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Інші відповідачі по справі , в тому числі і апелянт в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

Позивач ОСОБА_3 та представник позивачів просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів м. Києва за № 195 від 08 лютого 1982 року сім'ї ОСОБА_7 у складі трьох осіб виділено службову окрему двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. На підставі даного рішення ОСОБА_7 на сім'ю із трьох осіб видано ордер № 99891 серії Б, органом приватизації Дарницької дистанції путі ПЗЗ далі 20 жовтня 1993 року видано Наказ № 8 про приватизацію квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_7, ОСОБА_4 на праві приватної спільної сумісної власності.

Згідно з технічним паспортом квартира АДРЕСА_1 складається із кімнати площею 7,92 кв.м., кухні 7,65 кв.м. та коридору площею 5,92 кв.м.

Зазначені рішення були оспорені ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 у справі №2-753/10, у якій ними було подано позов до суду до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та до ДТГО ПЗЗ про визнання права власності на житло та визнання недійсним свідоцтва про приватизацію сім'єю ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1.

Зустрічний позов у справі 2-753/10 про визнання незаконним розпорядження ШРДА від 22 серпня 2003 року та свідоцтва про право власності на житло, виданих сім'ї ОСОБА_2, подано ОСОБА_3, ОСОБА_4

Як встановлено судом у справі 2-753/10 рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів м. Києва за № 195 від 08 лютого 1982 року сім'ї ОСОБА_2 у складі трьох осіб виділено службову однокімнатну квартиру АДРЕСА_2.

На розширеному засіданні адміністрації та профкому Дарницької дистанції колії Південно-західної залізниці було постановлено приєднати звільнену кімнату площею 18,5 кв.м. квартири АДРЕСА_1 до однокімнатної квартири АДРЕСА_2 поблизу залізничної колії, що знаходиться на балансі Дарницької дистанції колії, мешканцю ОСОБА_5 на сім'ю із трьох осіб.

Розпорядженням АДРЕСА_2 органу Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 22 серпня 2003 року квартира АДРЕСА_2, яка відповідно до технічного паспорту складається із двох кімнат жилою площею 37,3 кв.м., вбиральні 3 кв.м. та коридору 15,4 кв.м. була приватизована у рівних частках згідно із свідоцтвом про приватизацію ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2010 року у справі 2-753/10, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2011 року, у задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено, вирішено: Визнати незаконним розпорядження Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 22 серпня 2003 року щодо квартири АДРЕСА_2. Визнати незаконним свідоцтво про право власності на житло, видане 22 серпня 2003 року Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, а саме на квартиру АДРЕСА_2.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що оскільки право власності позивачів на коридор, розміром 5,94 кв.м. встановлено, то перешкоди, які вчиняються відповідачами щодо користування цим коридором повинні бути усунуті шляхом демонтажу перегородок та приведення приміщення у попередній стан.

Відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Колегія суддів не погоджується із посиланням апелянта на Висновок судово-будівельно-технічної експертизи №7132/14-43 від 27 лютого 2015 року (т.2 а.с. 176-184), якою встановлено, що наявність спірної перегородки у коридорі квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, а також у інвентаризаційних планах БТІ на час дослідження встановити не вбачається можливим. Тому визначити обсяг робіт по демонтажу та приведення спірної перегородка у коридорі розміром 5,94 кв.м., якого не існує, у попередній стан неможливо.

Щодо раніше існуючого коридору на плані АДРЕСА_2, який належав квартирі АДРЕСА_1, згідно зі свідоцтвом про право власності позивача, отриманого при приватизації квартири АДРЕСА_1, то при огляді експертом виявлена відсутність перегородки у коридорі квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, яка не відображена у технічних документаціях. У зв'язку із зазначеним встановити наявність спірної перегородки та визначення робіт щодо приведення її у попередні стан - неможливо.

Оскільки зазначений висновок спростовується планами будинку 2, 3 та 4, (т.2 а.с. 181,183) та технічним паспортом, виданим на житло 20.10.1993 року та свідоцтвом про право власності від 20.10.1993 року на квартиру №2 (т.1 а.с. 13-15) із яких вбачається, що квартира має загальну площу 21,51 кв.м. і складається із наступних приміщень: кімнати - 7,92 кв.м.; кухні- 7,65 кв.м.; коридору 5,94 кв.м. (т.2 а.с. 183). На цьому аркуші є план із зазначенням даних приміщень та їх площі.

Колегія суддів не приймає до уваги план АДРЕСА_2 (план № 4) на квартиру АДРЕСА_2, оскільки він складений до 22.08.2003 року, тобто до постановлення судом скасованих рішень.

Колегія суддів враховує також ту обставину, що замурування проходу до коридору, що є сумісною власністю, підтверджується у висновку експерта.

Таким чином судом встановлено, що право власності відповідачів на коридор площею 5, 94 кв.м. скасовано, а тому відповідно до Свідоцтва про право власності від 20.10.1993 року на квартиру АДРЕСА_1 це право належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а тому порушення цього права повинно бути захищено шляхом демонтування перегородок та приведення квартир у попередній стан.

До такого ж висновку прийшов Апеляційний суд міста Києва в ухвалі від 9 листопада 20ё6 року ( а.с.77-81 том 4).

Оскільки додатком рішенням Шевченківського районного суду міста Києва були розподілені судові витрати пропорційно задоволених вимог, то колегія суддів не вбачає підстав для скасування додаткового рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 21 квітня 2016 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту їїпроголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді :