Справа № 308/1990/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

22 травня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Куштана Б.П.

при секретарі - Терпай С,М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державного казначейства України у Закарпатській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, старшого слідчого Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції старшого лейтенанта поліції Фущич С.В. про стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07 лютого 2017 року, яким відмовлено у задоволенні його позову - позивач, з урахуванням уточнень (а.с.72), остаточно просив стягнути з державного бюджету України шляхом списання коштів з рахунку Головного управління Державного казначейства України в Закарпатській області завдану незаконними діями (бездіяльністю) органів досудового розслідування моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, апелянт просить оскаржуване рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

ОСОБА_3 подав до апеляційного суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити апеляційну скаргу.

В запереченнях на апеляційну скаргу Фущич С.В. просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши представників Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та Головного управління Державної казначейської служби України, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, за письмовою заявою ОСОБА_1 щодо спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_4, 01.01.2013 Слідчим відділом Іршавського РВУ МВС України в Закарпатській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а у подальшому за ч. 2 ст. 125 КК України.

23.10.2013 Прокуратурою Закарпатської області вказане кримінальне провадження для подальшого досудового розслідування було передано в СВ Виноградівського РВ УМВС в Закарпатській області. Після цього досудове розслідування здійснювалося слідчим СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області Фущич С.В.

Постановою від 18.10.2014 старшим слідчим СВ Іршавського РВ УМВС України в Закарпатській області старшим лейтенантом міліції Фущич С.В. було закрито кримінальне провадження № 0000002 від 01.01.2013 на підставі ч.1 п.2 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу злочину передбаченого ч.2 ст. 125 КК України

Вказану постанову було скасовано ухвалою судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02.01.2015 з тих підстав, що слідчий залишив без оцінки додатковий висновок експерта №197, не врахував та залишив без оцінки аудіозапис наданий потерпілим, не виконав вказівки прокурора.

З листа прокуратури Виноградівського району від 23.02.2015 № 86-108-14/698 вбачається, що розглянуто звернення позивача та встановлено, що досудове розслідування старшим слідчим СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області Фущич С.В. здійснюється неповно. З метою активізації проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №00000002, прокуратурою району дано вказівки слідчому.

04.03.2015 слідчим Фущич С.В. прийнято постанову про закриття кримінального провадження №0000002, яка постановою заступника прокурора Виноградівського району від 24.04.2015 була скасована з тих самих підстав, які були наведені й в ухвалі слідчого судді від 02.01.2015.

Постановою заступника прокурора Виноградівського району від 23.06.2015 скасовано постанову слідчого СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області Фущич С.В. від 25.05.2015 про закриття кримінального провадження №0000002.

З листа прокуратури Виноградівського району від 25.08.2015 № 86-108-14/2667 вбачається, що ОСОБА_1 надано відповідь на його звернення щодо неналежного досудового розслідування кримінального провадження та повідомлено про ініціювання питання про відсторонення слідчого СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області Фущич С.В. від проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

Згідно листа прокуратури Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції Головного управління національної поліції в Закарпатській області від 03.12.2015 № 27/2-445, ОСОБА_1 повідомлено про закриття кримінального провадження на підставі ч.1 п.2 ст. 284 КПК України.

Також встановлено, що постановою про закриття кримінального провадження від 30.09.2015 старшим слідчим СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області Фущич С.В. було закрито кримінальне провадження № 0000002 від 01.01.2013 на підставі ч.1 п.2 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України (а.с. 24).

Така постанова слідчого про закриття кримінального провадження від 30.09.2015 на час розгляду цивільної справи в суді є чинною.

Ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду від 22.12.2015 повернуто ОСОБА_1 скаргу на бездіяльність керівництва Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області, слідчого Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області та прокуратури Виноградівського району.

Позивач зазначав, що бездіяльність слідчого потягла за собою порушення прав позивача як потерпілого у кримінальному провадженні, спричинила йому моральні страждання, які призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, насторога, невпевненість в собі, тривога з приводу майбутнього, почуття приниженої гідності, образи, досади, обурення поведінкою винуватця, переживання щодо своєї соціальної репутації, відношення близьких. Бездіяльність слідчого потягла за собою нераціональне витрачення життєвого часу позивача, обумовила необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів. Позивач просив задовольнити позов, посилаючись на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, про прокуратури і суду», ст.23, п.2.ч.2 ст. 1167, ст. ст. 1174, 1176 ЦК України.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України а також Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України,та ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. За змістом ст. 2 вказаного Закону, право на відшкодування такої шкоди мають особи, які обвинувачувались у вчинені кримінального або адміністративного правопорушення.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої статті 1176 ЦК України - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-440цс16.

Оскільки ОСОБА_3 не є особою, яка має право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», тому посилання позивача на положення цих норм є безпідставним.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею до ст. 23 ЦК України визначено, у чому може полягати моральна шкода.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Постановою від 30.09.2015 старшим слідчим СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області Фущич С.В. було закрито кримінальне провадження № 0000002 від 01.01.2013 на підставі ч.1 п.2 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України (а.с. 24), і така постанова слідчого про закриття кримінального провадження від 30.09.2015 на час розгляду цивільної справи в суді є чинною.

Відтак, ОСОБА_3 не є особою, яка потерпіла від злочину, а отже, немає підстав вважати, що бездіяльність слідчого потягла за собою порушення прав позивача як потерпілого у кримінальному провадженні.

В порушення вимог процесуального законодавства позивач не довів обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог.

Таким чином, із висновком місцевого суду про недоведеність позову ОСОБА_1 слід погодитися.

У відповідності до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до приписів ст. 308 ЦПК України, є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча:

Судді: