ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2297/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" травня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. з секретарем судового засідання Горбань С.І., розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики в загальному розмірі 90 212,16 грн.

На обґрунтування позову зазначив, що 4 грудня 2015 р. між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого він передав у власність відповідачу гроші в сумі 80 000 грн. ОСОБА_3 зобов'язався повернути позику до 28 травня 2016 р. та виплачувати за користування позикою щомісячно проценти за ставкою 27% річних. Проценти за користування позикою відповідач сплатив по 28 серпня 2016 р., а в подальшому відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання і повернути позику в повному розмірі. Оскільки відповідач порушив зобов'язання, він відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050, ч. 2 ст. 625 ЦК України повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позивач ОСОБА_2 подав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_3 про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем його проживання, проте в судове засідання він повторно не з'явився, письмових заперечень на позов не подав.

Причини повторної неявки ОСОБА_3 в судове засідання суд розцінив як не поважні та дійшов висновку про можливість розгляду справи у його відсутність.

Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами.

Вивчивши наявні у справі докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідач ОСОБА_3 взяв у борг у позивача ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 80 000 грн., зобов'язавшись щомісячно сплачувати за користування позикою проценти за ставкою 27% річних та повернути борг до 28 травня 2016 р., що підтверджується власноручною розпискою відповідача про одержання грошей (а.с. 3).

З огляду на положення частини 2 статті 1047 ЦК України, розписка ОСОБА_3, яка посвідчує передання йому позивачем грошових коштів, розцінюються судом як доказ укладення між сторонами договору позики.

Відповідно до положень частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 1048 цього Кодексу позикодавцю надано право на одержання від

позичальника процентів від суми позики за умови, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами, встановленими нормами статей 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов'язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 не повернув позику у встановлений строк, що підтверджується наявністю у позивача оригіналу розписки. Водночас відповідач сплатив позивачу проценти за користування позикою, нараховані станом на 28 серпня 2016 р..

За період з 28 серпня по 6 грудня 2016 р. відповідач користувався позикою протягом 97 днів, а отже позивач відповідно до умов договору має право на одержання процентів в розмірі 5740,27 грн. (27%/365) х 97 х 80000/100).

Станом на 6 грудня 2016 р. ОСОБА_3 прострочив повернення позики на 191 день.

За інформацією Державного комітету статистики України індекс інфляції у червні-жовтні 2016 р. становив, відповідно, 99,8%, 99,9%, 99,7%, 101,8%, 102,8%, а сукупний індекс інфляції за час прострочення склав 104,02%.

Відтак станом на 6 грудня 2016 р. втрати позивача від інфляції склали 3216 грн. (80000х104,2%/100=83216-80000), а три проценти річних від простроченої суми - 1255,89 грн. (3%/365)х191х80000/100).

З огляду на встановлені обставини вимоги ОСОБА_2 суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх у повному обсязі.

Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог статті 88 ЦПК України присуджує позивачу з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 902,13 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики в сумі 90 212,16 грн. та судові витрати в сумі 902 гривні 13 копійок, а усього 91 114 гривень 29 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: