Номер провадження: 22-ц/785/1091/17
Головуючий у першій інстанції Кириченко П. Л.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Заїкін А.П.

при секретарі Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка приєдналась до апеляційної скарги на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 серпня 2013 року у справі за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

Представник ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із позовом до відповідачів, вказуючи, що 19.07.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 26/КВ-07, відповідно до умов якого позивач прийняв на себе зобов'язання по видачі кредиту в сумі 99 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00 % річних, строком до 18.07.2017 року, а ОСОБА_4 зобов'язався своєчасно повернути позивачу всю суму кредиту, відсотки та дотримуватися строків та умов, вказаних у договорі.

В забезпечення виконання зобов'язань між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 19.07.2007 року було укладено договір поруки № 26/Zпор-07-02.

В забезпечення виконання зобов'язань між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 19.07.2007 року було укладено договір поруки № 26/Zпор-07-03.

30.06.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» та Національним Банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань.

В порушення умов вказаного договору відповідачі прострочили виплату грошової суми, тому, у зв'язку з невиконанням відповідачами умов кредитного договору, представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 30 170,16 гривень, а також судові витрати у розмірі 301,70 гривень (т. 1 а. с. 1-4).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 серпня 2013 року позов ПАТ «Дельта Банк» - задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 30 170,16 гривень, стягнуто з ОСОБА_4 на користь Банку судовий збір у розмірі 100,56 гривень, стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку судовий збір у розмірі 100,56 гривень (т. 1 а. с. 96-97).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 1 а. с. 104-106, 111).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка приєдналась до апеляційної скарги відхилено, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.08.2013 року залишено без зміни (т. 1 а. с. 204-206).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30 березня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 1 а. с. 247-254).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка приєдналась до апеляційної скарги підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов про стягнення суми заборгованості з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином, невиконання зобов'язання дає право на стягнення боргу в судовому порядку.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів погодитися не може, оскільки він не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Судом встановлено, що 19 липня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та відповідачем ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 26/КВ-07, за умовами якого ТОВ «Український промисловий банк» надав на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності, а ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 99 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00 % на рік строком до 18.07.2017 року (т. 1 а. с. 6-12).

В забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору № 26/КВ-07 між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 19.07.2007 року було укладено договір поруки № 26/Zпор-07-02 (т. 1 а. с. 23-24).

В забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору № 26/КВ-07 між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 19.07.2007 року було укладено договір поруки № 26/Zпор-07-03 (т. 1 а. с. 25-26).

Відповідно п. 3 договорів поруки, поручитель відповідає перед Банком у тому ж об'ємі, що і позичальник. Позичальник і поручитель відповідають як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язань як від позичальника та поручителя як разом, так і від кожного окремо. Крім того, поручителі відповідають перед позивачем всім належним їм на праві власності майном та грошовими коштами.

30.06.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» та Національним Банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань.

З розрахунку, наданого ПАТ «Дельта Банк», вбачається, що загальна заборгованість по погашенню кредиту станом на 20.09.2012 року складає 172 794,13 гривень (т. 2 а. с. 22).

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ст. 629, ч. 1 ст. 610 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За нормами ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частина 2 ст. 554 ЦК України визначає, що поручитель несе відповідальність у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків за прострочення виконання основного зобов'язання боржником, регламентується по суті не обсяг відповідальності поручителя, а обсяг його зобов'язання перед кредитором за договором поруки. З моменту порушення умов основного договору боржником обсяг зобов'язання поручителя і обсяг зобов'язання боржника перед кредитором за загальним правилом є рівними.

Якщо зобов'язання забезпечується кількома поручителями, які надали поруку за різними договорами поруки, то останні не несуть солідарної відповідальності перед кредитором. У такому випадку кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України у правовій позиції із цього питання у постановах від 17.12.2014 року у справі № 6-185цс14, від 11.03.2015 року у справі № 6-35цс 15, від 24.06.2015 року у справі № 6-255цс15, від 30.09.2015 року у справі № 6-1348цс15.

Відповідно до вимог статті 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 6.2 кредитного договору Банк має право вимагати дострокового повного повернення кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та/або його поручителями умов цього договору та/або договорів, укладених у забезпечення виконання позичальником зобов'язань за цим договором, а позичальник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з дати отримання позичальником відповідної вимоги від Банку (а у випадку передбаченому п. 4.2.5. - не пізніше наступного робочого дня) повернути суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, інші платежі за цим договором, а також відшкодувати збитки, завдані Банку.

Отже, сторони кредитного договору в пункті 6.2 встановили порядок, за умови дотримання якого в позичальника виникає обов'язок дострокового повернення боргу.

11.10.2012 року та 23.10.2012 року ПАТ «Дельта Банк» направив на адресу відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 досудові вимоги про необхідність повернення суми кредиту в повному обсязі у розмірі 171 812,18 гривень, оскільки станом на 04.10.2012 року виникла прострочена (поточна) заборгованість у розмірі 3 668,47 гривень (т. 1 а. с. 39-41).

Матеріали справи не містять відомостей про отримання позичальником досудової вимоги про дострокове погашення заборгованості за зазначеним кредитним договором у повному обсязі, а відтак колегія суддів вважає, що позивач не дотримався цього порядку, у зв'язку із цим у позичальника не виникло зобов'язання дострокового виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.11.2016 року, справа № 6-2457цс16.

Крім того, звертає на себе увагу той факт, що зі змісту довідки ПАТ «Дельта Банк» № 1/02022011 від 02 лютого 2011 року вбачається, що за кредитним договором № 26/КВ-07 кредитор не має претензій до позичальника (т. 1 а. с. 73). Відповідно до довідки ПАТ «Дельта Банк» від 20.09.2012 року, яка видана на ім'я ОСОБА_4, вбачається, що прострочена заборгованість по кредитному договору № 26/КВ-07 станом на 20.09.2012 року складає тіло кредиту - 0 гривень, відсотки - 0 гривень, комісія - 3 668,47 гривень. Загальна сума заборгованості станом на 20.09.2012 року складає 171 812,18 гривень. Відомості про прострочену заборгованість відсутні (т. 1 а. с. 38).

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції не врахував, що виключно при простроченні повернення чергової частини позики у кредитора виникає право вимагати дострокового повернення кредиту. Проте, матеріали справи не містять доказів наявності простроченої заборгованості у ОСОБА_4 перед ПАТ «Дельта Банк» на період пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом.

Виходячи із встановлених по справі обставин, вищевказаних положень цивільного законодавства щодо обов'язковості виконання умов договору, колегія суддів вважає, що звернення Банку з позовом до суду є передчасним, оскільки відсутні відомості отримання відповідачами вимоги Банку про зміну строку виконання основного зобов'язання та наявності простроченої заборгованості на період 20.09.2012 року.

Крім того, судом першої інстанції належним чином не перевірені складові суми 30 170,16 гривень, яку Банк просив стягнути з відповідачів, оскільки вказана сума має велику розбіжність із розрахунком заборгованості за кредитним договором № 26/КВ-07, наданого банком. Представник банку пояснював у судовому засіданні в апеляційній інстанції про те, що це є технічною помилкою при складанні позовної заяви, а дійсна заборгованість знайшла своє відображення у розрахунках заборгованості, які містяться в матеріалах справи (т. 1 а. с. 144-147, т. 2 а. с. 22). Проте, Банк в порушенні приписів ст. 11 ЦПК України не усунув вказані розбіжності при розгляді справи в першій інстанції, що унеможливлює вирішення цього питання на стадії апеляційного розгляду.

При указаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 серпня 2013 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті заявлених вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка приєдналась до апеляційної скарги - задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 серпня 2013 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Калараш А.А.

Заїкін А.П.