У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 23 січня 2017 року у справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» про порушення прав споживача, невідповідність умов договору вимогам чинного законодавства України, спонукання внесення змін до договору та проведення перерахунку,

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 16 вересня 2005 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 08/2005/840к412, за яким банк надав кредит в сумі 18 тис. доларів США, зі сплатою 12 % річних з кінцевим строком повернення основної заборгованості 16 вересня 2025 року.

03 грудня 2010 року між сторонами було укладено додаткову угоду, якою кредитний договір викладено в новій редакції, при цьому розмір кредиту, строк його повернення та відсоткова ставка залишились без змін, а змінено було графік погашення. Крім цього сторони домовились, що у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений договором, відповідач сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки.

Відповідно до п. 4.3 кредитного договору в редакції від 03 грудня 2010 року передбачено, що у випадку прострочення позичальником виконання зобов'язання, на строк більше 30 календарних днів, позичальник, починаючи з 30 дня прострочення, зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 10 (десять) процентів від суми несплаченого щомісячного платежу за кожен випадок.

16 вересня 2005 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за яким поручитель зобов'язується перед позивачем відповідати по зобов'язаннях відповідача за вказаним кредитним договором.

У зв'язку із неналежним виконанням своїх зобов'язань, заборгованість за кредитним договором станом на 05 серпня 2015 року становить 16 324,38 доларів США, заборгованість по сплаті пені - 4 599,92 грн та штраф - 3 265,81 грн.

Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором станом на 05 серпня 2015 року, а саме: заборгованість по кредиту у розмірі 14 950,55 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитними коштами - 1 076,87 доларів США; заборгованість по платі за управління кредитом - 296,96 доларів США; заборгованість по сплаті пені - 4 599,92 грн, штраф - 3 265,81 грн.

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», у якому просив: визнати таким, що порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживача» і не відповідає чинному законодавству п. 1.1, п. 3.1.1, п. 3.3.2 кредитного договору від 16 вересня 2005 року № 08/2005/840к412 в частині валюти кредитування, валюти виконання зобов'язання за кредитним договором; визнати недодержання банком вимог що ставляться до правочинів; зобов'язати банк частково змінити кредитний договір про надання споживчого кредиту, а саме: внести зміни в п. 1.1 , п. 3.1.1. та п. 3.3.2 кредитного договору зазначивши всі суми у національній валюті України - гривні, із розрахунку співвідношення долару США до гривні за курсом Національного банку України діючим на день укладення договору про надання споживчого кредиту від 16 вересня 2005 року за № 08/2005/840к412, з моменту укладення кредитного договору - 16 вересня 2005 року та викласти:

- п. 1.1 кредитного договору від 16 вересня 2005 року за № 08/2005/840к412 в наступній редакції: «Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти (надалі) по тексту - «Кредит» у сумі 90 900 грн, що в доларовому еквіваленті становить 18 тис. доларів США в порядку і на умовах, визначених цим Договором»;

- п. 3.1.1 в наступній редакції: «Видача кредитну проводиться шляхом видач готівки Позичальнику через касу Банку при наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки, сума у який зазначена в Національній валюті - гривні»;

- п. 3.3.2 в наступній редакції: «Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 1 007,27 грн, що в доларовому еквіваленті становить 199,46 доларів США»;

зобов'язати ПАТ «КБ «Надра» здійснити перерахунок сплачених платежів за період з 16 вересня 2005 року по 05 серпня 2015 року та визначити реальну заборгованість по кредиту; визнати додаткову угоду № 1 від 16 вересня 2005 року до кредитного договору № 08/2005/840к412 в недійсною; зобов'язати банк повернути суму комісії за надання та оформлення кредитної справи у розмірі суми 1,0 % в момент надання кредиту, а саме 909 грн та щомісячну комісію за надання та управління кредитом у розмірі 0,25 % від суми залишку кредитної заборгованості по кредиту у розмірі 34 963,50 грн, що в доларовому еквіваленті складає 4 722,40 доларів США, які були отримані банком на незаконних підставах та підлягають поверненню або зменшенню позовних вимог позивача (за первісним позовом) за рахунок надлишково отриманих коштів.

Рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 30 червня 2016 року позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за договором кредиту в розмірі 16 324,38 доларів США, заборгованість по сплаті пені - 4 599,92 грн та штраф - 3 265,81 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Додатковим рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 листопада 2016 року доповнено рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2016 року в частині зустрічного позову ОСОБА_2

Визнано недійсною додаткову угоду від 16 вересня 2005 року, укладену між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 щодо обов'язку позичальника сплачувати комісію за надання та управління кредитом у розмірі 0,25 % від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом щомісяця протягом усього строку користування кредитними коштами одночасно із внесенням мінімально необхідного платежу з моменту її укладення.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 23 січня 2017 року рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 30 червня 2016 року та додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у сумі 11 305,02 доларів США; заборгованість по сплаті пені та штраф в сумі 6 956,73 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсною додаткову угоду № 1 від 16 вересня 2005 року до кредитного договору від 16 вересня 2005 року № 08/2005/840к412.

Зменшено розмір солідарної заборгованості ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перед ПАТ «КБ «Надра» за кредитним договором від 16 вересня 2005 року № 08/2005/840к412 станом на 05 серпня 2015 року за рахунок надлишково отриманих коштів зі сплати комісії на 4 722,40 доларів США та на 909 грн.

У решті позову відмовлено.

ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з клопотанням про звільнення його від сплати судового збору, посилаючись на ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення. яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-190цс15, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Судами установлено, що кредитний договір від 16 вересня 2005 року № 08/2005/840к412, укладений між ПАТ «КБ «Надра» та відповідачем ОСОБА_4 в письмовій формі і скріплений підписами сторін, відповідно до досягнутої сторонами домовленості, що викладено у п. 1.1-1.4 договору, банк надав позичальнику ОСОБА_4 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та цільового характеру використання грошові кошти («Кредит») в сумі 18 тис. доларів США для розрахунків по договору купівлі-продажу з придбання ОСОБА_4 у власність квартири, зі сплатою 12 % річних на строк 240 місяців.

03 грудня 2010 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1, якою кредитний договір викладено в новій редакції, при цьому розмір кредиту, строк його повернення та відсоткова ставка залишились без змін, а змінено було графік погашення.

Крім цього сторони домовились, що у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений договором, відповідач сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки.

Відповідно до п. 4.3 кредитного договору в редакції від 03 грудня 2010 року передбачено, що у випадку прострочення позичальником виконання зобов'язання, на строк більше 30 календарних днів, позичальник починаючи з 30-го дня прострочення, зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 10 (десять) процентів від суми несплаченого щомісячного платежу за кожен випадок.

Порядок надання кредиту та сплати заборгованості був визначений пунктом 3 кредитного договору № 08/2005/840к412.

Зокрема п.п. 3.1.1 договору передбачалося, що видача кредиту проводиться шляхом видачі позичальнику готівки через касу банку при наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки, сума у якій зазначена в іноземній валюті - доларах США.

Відповідно до п.п. 3.3.2 договору, в його первісній редакції, щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 199,46 доларів США.

Уклавши додаткову угоду до даного договору від 03 грудня 2010 року, сторони підтвердили розмір і валюту наданого кредиту - 18 тис. доларів США.

Установлено, що після отримання кредиту за кредитним договором ОСОБА_4 протягом часу до січня 2015 року здійснював його погашення саме у доларах США, а не у національній валюті - гривні.

Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Судами установлено, що вказаною додатковою угодою до кредитного договору від 16 вересня 2005 року № 08/20005/840к412 було визначено сплату ОСОБА_4 одноразової та щомісячної комісії за обслуговування кредиту на користь ПАТ «КБ «Надра», але не зазначено, які саме послуги за вказану комісію надаються ОСОБА_4 банком, то ці умови суперечать вказаним вище нормам матеріального права, що врегульовують порядок надання банківських послуг, оскільки така умова договору не відповідає вимогам справедливості та суперечить частині першій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є порушенням права ОСОБА_4 як споживача банківських послуг, що є підставою для визнання цієї додаткової угоди недійсною.

Ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір є консенсуальним, оплатним та двостороннім. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди по всім істотним умовам договору.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У частині 1 статті 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З частини 1 статті 625 випливає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення основного та зустрічного позовів.

Доводи скарги висновки суду не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Звільнити ОСОБА_2 від сплати судового збору при зверненні з касаційною скаргою.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 23 січня 2017 року у справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» про порушення прав споживача, невідповідність умов договору вимогам чинного законодавства України, спонукання внесення змін до договору та проведення перерахунку.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В.Демяносов