Справа № 703/4118/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2017 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Васильківської Т.В.

секретар судових засідань ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

та представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням

встановив:

Позивач ОСОБА_4 21 листопада 2016 року звернувся в суд із вказаним позовом, в якому просив визнати його сестру ОСОБА_5 та її малолітнього, такими, що втратили право користування жилим приміщення, а саме квартирою №133 по вул. Філатова,10 в м. Сміла. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є власником вказаної квартири, а відповідачі, які були зареєстровані в квартирі як члени його сімї, там не проживають більше 6 місяців, а тому переконаний що вони втратили право користування житлом.

Під час судового розгляду представник позивача, адвокат ОСОБА_2, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зазначив, що позивач влітку 2015 року дозволив відповідачці з її малолітнім сином зареєструватись в його квартирі, та вони там проживали до початку 2016 року. У січні 2016 року відповідач разом з дитиною виїхали з квартири до іншого місця проживання і забрала свої речі. Вважає, що відповідно до вимог ЖК України, відповідач вважається такою, що втратила право проживання в квартирі позивача, а тому просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 яка діє в своїх інтересах, та в інтересах свого неповнолітнього сина, позовні вимоги не визнала. Пояснила, що квартиру АДРЕСА_1 в дійсності придбала їх з позивачем мати, та оформила її на брата. Він у вказаній квартирі не проживає, та нею не користується. У 2015 році вона разом із сином переїхали жити у відповідну квартиру та були там зареєстровані, а у січні 2016 року вона мала намір створити окрему сімю, тому переїхала жити до чоловіка, взявши лише найнеобхідніші речі. Приблизно через три місяці вона зрозуміла, що сімейне життя не складається та вирішила повернутись жити у квартиру де зареєстрована, проте її брат змінив замки на дверях, та вона разом із сином змушена винаймати інше житло. Будь-якого іншого житла, де б вона із сином могли бути зареєстровані у неї немає, тому просила відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача, адвокат ОСОБА_3 звернув увагу суду, на те, що ні позивач ні відповідач не є квартиронаймачем, в розумінні ЖК України, а відповідач із малолітнім сином зареєстровані у відповідній квартирі як члени сімї власника, тому закон, на підставі якого позивач просить визнати їх такими що втратили право користування житлом у даному випадку не може бути застосований, тому просив відмовити у позові.

Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобовязує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу (а.с.4-5) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 6) позивач являється єдиним власником квартири АДРЕСА_2.

Судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_5 та її малолітній син ОСОБА_6 зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1. Дана обставина визнається кожною зі сторін та обєктивно підтверджується довідкою ОСББ «Світанок» (а.с.11). Крім того з відповідної довідки вбачається, що відповідач та її малолітній син зареєстровані у вказаній квартирі як члени сімї власника, а саме як сестра та племінник.

Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сімї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік.

Матеріалами справи підтверджується той факт, що відповідач разом зі своїм малолітнім сином не проживають у спірній квартирі з січня 2016 року. Дана обставина підтверджена актами (а.с.7-10), та не заперечується відповідачем.

Однак судом враховано, що відповідно до вимог зазначеної норми закону, сама по собі відсутність члена сімї за місцем реєстрації не тягне за собою як наслідок втрату права користування таким житлом. Для настання такого наслідку, позивачем повинно бути доведено безпричинність відсутності члена сімї за місцем його реєстрації.

Разом з тим судом встановлено, що після виїзду відповідача із відповідної квартири, у січні 2016 року, позивачем були здійснені заходи по перешкоджанню можливості її повернення у відповідну квартиру. На відповідну обставину у своїх поясненнях вказала відповідач, та представник позивача таку обставину е заперечував. Отже зазначена обставина визнається сторонами.

В результаті заміни замків на вхідних дверях квартири, відповідач позбавлена можливості вільно потрапити у квартиру, що обєктивно унеможливлює її проживання там.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом слід відмовити, як таких, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Що стосується тверджень представника позивач, про те, що відповідач самостійно залишила квартиру та виїхала до іншого місця проживання, а тому в силу вимог ч.2 ст.107 ЖК УРСР повинна бути визнаною такою що втратила право користування житлом у звязку з вибуттям в інше місце проживання, так само як і посилання у позовних вимогах на норми ст.. 71, 72 ЖК України, як на підстави позовних вимог, суд оцінює як такі, що не відповідає вимогам закону.

Так, відповідно до п.39 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України.

За таких обставин, законні підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Враховуючи, що суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, то і в задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат також слід відмовити.

Керуючись ст. 10, 59, 60, 88, 209, 213, 215, 218ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасовано.

Повний текст рішення виготовлено 22 травня 2017 року.

Головуючий Т.В. Васильківська