У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоІзмайлової Т.Л.,
суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - Сектор громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстрації, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - сектор громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстрації.

Позовні вимоги ОСОБА_6 мотивувала тим, що відповідачі по справі зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1, але ніколи в ній не проживали. Вона та її діти: ОСОБА_10 та ОСОБА_11, зареєстровані та проживають в цій квартирі. Відповідачі з моменту реєстрації в зазначеній квартирі не проживають, комунальні послуги не оплачують. Насправді відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_2

Посилаючись на вищевикладене та керуючись ст. ст. 71, 72 ЖК Української РСР, позивач просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірним приміщенням, зобов'язати СГІРФО Бабушкінського РВ ДМУ УМВС в Дніпропетровській області зняти відповідачів з реєстрації за вказаною адресою.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2012 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1

Зобов'язано Сектор громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 за зазначеною адресою.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підставі ордеру на житлове приміщення № 2657 серія 1 від 15 листопада 1978 року ОСОБА_12 у користування була надана трикімнатна квартира АДРЕСА_1 на підставі рішення виконкому Індустріальної райради депутатів трудящих м. Дніпропетровська від 15 вересня 1978 року № 626 на склад сім'ї - чотири особи: ОСОБА_12- основний квартиронаймач, ОСОБА_13 - дружина, ОСОБА_14 - син, ОСОБА_15 - дочка (а. с. 24).

Згідно з довідкою КЖЕП - 36 від 10 серпня 2012 року № 162 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_6 з 29 жовтня 1993 року, її син ОСОБА_10 з 29 жовтня 1993 року, її син ОСОБА_11 з 06 лютого 2007 року, дружина брата - відповідач ОСОБА_7 з 20 березня 1998 року, та діти брата: син ОСОБА_8, з 03 вересня 1998 року та син ОСОБА_9 з 06 лютого 2007 року, які зазначені позивачем в позовній заяві відповідачами.

Основним квартиронаймачем є позивач, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради від 19 червня 2009 року № 265/3 про зміну умов договору найму житлових приміщень, де вирішено змінити умови договору найму житлових приміщень та переоформити особові рахунки на житлові приміщення в квартирі АДРЕСА_1 з наймача ОСОБА_12 на його дочку ОСОБА_6; склад сім`ї вісім осіб, в тому числі: батько ОСОБА_12, мати ОСОБА_13, син ОСОБА_11, син ОСОБА_10, невістка ОСОБА_7, племінник ОСОБА_8, племінник ОСОБА_9 (а.с. 23).

Із матеріалів справи вбачається, що спірна квартира належить на праві комунальної власності Дніпропетровській міській раді, балансоутримувачем є КЖЕП-36.

Згідно з актом комісії КЖЕП-36 від 23 серпня 2012 року встановлено, що ОСОБА_7, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 прописані за адресою АДРЕСА_1, але не проживали за вищевказаною адресою; речей побуту належних названим особам в квартирі не виявлено, ознак проживання не виявлено. За висновком вказаної комісії ОСОБА_7, ОСОБА_8, та ОСОБА_9 на АДРЕСА_1 не проживали. Факт непроживання засвідчений мешканцями квартир НОМЕР_1, заяви мешканців прикладені (а.с.22).

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору ‒ судом.

Статтею 72 ЖК Української РСР встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Таким чином, у разі встановлення судом факту лише тимчасової відсутності наймача за місцем проживання, строк якого не перевищує шести місяців, підстав для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщення, немає.

При цьому, під тимчасовою відсутністю розуміються такі випадки, коли особа протягом певного часу не проживає в жилому приміщенні, але інтересу щодо користування ним не втрачає в силу закону. Тимчасова відсутність повинна нести безперервний характер. Якщо особа повертається на місце проживання, вважається, що переривається і строк тимчасової відсутності. Разом із тим обставиною, яка перериває шестимісячний строк, не може вважатися епізодичні появи особи не з метою постійного проживання, а з метою лише утримати за собою житло.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції, на порушення ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не врахував, що обов'язок доведення поважності причин відсутності за місцем реєстрації понад шість місяців покладений саме на відповідачів, не встановивши жодних обставин, які підтверджують створення позивачем перешкод відповідачу у користуванні спірним житловим приміщенням, та не спростувавши обставин про не проживання відповідачів у спірній квартирі без поважних причин більше шести місяців, що встановлені місцевим судом, дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Т.Л. Ізмайлова Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова Г.І. Мостова