Справа № 303/5380/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

19 вересня 2017 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого судді Фазикош Г. В.

суддів Собослоя Г. Г., Готри Т. Ю.

з участю секретаря Шукаль О. Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 жовтня 2016 року по справі за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та виселення, -

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2016 року Мукачівський прикордонний загін Державної прикордонної служби України пред`явив позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та виселення.

Свої вимоги мотивував тим, що по АДРЕСА_1 знаходиться відомчий житловий будинок Мукачівського прикордонного загону, право власності на який зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 04 від 05.09.2014 року за державою в особі Верховної Ради України, орган управління Державна прикордонна служба України, балансоутримувач ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), форма власності державна.

Даний будинок використовується для проживання військовослужбовців Мукачівського прикордонного загону та членів їх сімей. Послуги щодо забезпечення вищевказаного будинку водопостачанням, водовідведенням, центральним опаленням здійснюється відповідними службами ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).

Відповідач ОСОБА_2 проходив службу в Мукачівському прикордонному загоні. Під час проходження служби йому та членам його сімї надано в найм жиле приміщення по АДРЕСА_2 та укладено відповідний договір найму в будинках державного і громадського житлового фонду.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11 серпня 2008 року № 351-ос «По особовому складу» відповідача ОСОБА_2 виключено із списків особового складу прикордонного загону і всіх видів забезпечення, а саме звільнено з військової служби за статтею 26 частиною 6 пунктом «а» Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Позивач вважає, що відповідачі повинні звільнити займане жиле приміщення, оскільки дане житло є відомчим (службовим), в якому повинні проживати виключно військовослужбовці та члени їх сімей, які проходять службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано. У службовій квартирі по АДРЕСА_2 відповідач не проживає, даним житлом користуються члени його сімї, які у службових відносинах з Мукачівським прикордонним загоном не перебувають, добровільно квартиру звільнити не бажають.

У зв`язку з цим позивач просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_2 та виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 із вказаного житла без надання іншого житлового приміщення.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 17 жовтня 2016 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_2 . Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 із житлового приміщення по АДРЕСА_2 . Вирішено питання про судові витрати.

На це рішення відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що проживає у даному житловому приміщенні починаючи з 1990 року, в цій квартирі народилися, виросли та проживають їхні діти, а держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями. Просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

У судовому засіданні в апеляційній інстанції відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 скаргу підтримали та просили задовольнити.

Представники Мукачівського прикордонного загону проти скарги заперечили та просили відхилити.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що по АДРЕСА_1 знаходиться відомчий житловий будинок ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на який зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 04 від 05.09.2014 року за державою в особі Верховної Ради України, орган управління Державна прикордонна служба України, балансоутримувач ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), форма власності державна.

Даний будинок використовується для проживання військовослужбовців Мукачівського прикордонного загону та членів їх сімей. Послуги щодо забезпечення вищевказаного будинку водопостачанням, водовідведенням, центральним опаленням здійснюється відповідними службами ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).

Відповідач ОСОБА_2 проходив службу в Мукачівському прикордонному загоні. Під час проходження служби йому та членам його сімї надано в найм жиле приміщення по АДРЕСА_2 та укладено відповідний договір найму в будинках державного і громадського житлового фонду.

Наказом начальника Мукачівського прикордонного загону від 11 серпня 2008 року № 351-ос «По особовому складу» ОСОБА_2 виключено із списків особового складу прикордонного загону і всіх видів забезпечення, а саме звільнено з військової служби за статтею 26 частиною 6 пунктом «а» Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас (у зв`язку із закінченням строку контракту).

За результатами обстеження квартири по АДРЕСА_2 встановлено, що квартиронаймач ОСОБА_2 в цій квартирі не проживає. В даній квартирі проживає сімя військовослужбовця запасу ОСОБА_2 (дружина ОСОБА_1 , донька ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 ).

Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим

приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені

строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України).

Ухвалюючи рішення про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням по АДРЕСА_2 суд першої інстанції правильно встановив, що останній не проживає в цій квартирі понад шість місяців. Зокрема, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано 21 вересня 2009 року, а після розірвання шлюбу квартиронаймач ОСОБА_2 в цій квартирі не проживає, про що свідчать відповідні акти Мукачівського прикордонного загону від 03.08.2015 року, від 01.09.2015 року, від 02.11.2015 року, від 05.01.2016 року, від 04.03.2016 року, від 25.04.2016 року (а.с.15-20).

В квартирі залишилися проживати тільки його колишня дружина ОСОБА_1 та діти: донька ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції визнав відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В цій частині ОСОБА_2 рішення суду не оскаржив.

Щодо вимог про виселення, то в цій частині рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно частини 2 статті 110 ЖК України офіцерів, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби Збройних Сил СРСР і прирівняних до них осіб, звільнених з дійсної військової служби у відставку або в запас, а

також осіб, які проживають разом з ними, може бути виселено із

займаних ними жилих приміщень у військових містечках з наданням

іншого благоустроєного жилого приміщення. У такому ж порядку

підлягають виселенню з військових містечок інші особи, які

втратили зв`язок із Збройними Силами СРСР.

Частина 1 статті 125 ЖК України передбачає, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено сімї військовослужбовців.

В даному випадку встановлено, що спірна квартира була надана прапорщику ОСОБА_2 та членам його сімї в найм. Договір найму було підписано 25.10.2007 року за № 139 (а.с.10). ОСОБА_2 на цей час перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_1 . Від цього шлюбу народилися двоє дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які також є відповідачами у справі. З військової служби у запас ОСОБА_7 був звільнений 11.08.2008 року. Копія наказу міститься у матеріалах справи (а.с.12). 21 вересня 2009 року, тобто після звільнення ОСОБА_2 , шлюб між ним та відповідачкою ОСОБА_1 було розірвано, однак остання продовжила проживати у спірній квартирі, оплачувати комунальні послуги, що підтверджується копіями відповідних квитанцій (а.с.181-192). Отже, після звільнення у запас ОСОБА_2 його сімя продовжувала проживати у спірній квартирі як сімя військовослужбовця, отже на відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розповсюджуються гарантії, передбачені ч. 2 ст. 110 та ч. 1 ст. 125 ЖК України. В подальшому вказані відповідачі продовжили проживати у спірній квартирі понад 10 років. Протягом цього часу позивач Мукачівський прикордонний загін Державної прикордонної служби не порушував питання про звільнення квартири відповідачами та їх виселення. Про факт розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , також про факт, що останній виїхав з квартири, позивачеві було відомом, що представники позивача не заперечували у судовому засіданні в апеляційній інстанції.

За цих обставин вимога позивача про виселення вказаних вище трьох відповідачів задоволена бути не може, оскільки це становить втручання у їх приватне життя у спосіб, що суперечить вимогам закону, а саме примусове позбавлення житла з порушенням гарантій, визначених законом. Позивач у позовній заяві не вказав інше житлове приміщення, яке б відповідало нормативним вимогам та яке можна надати відповідачам. Крім того, всупереч визначеній процедурі позивач не запропонував відповідачам письмово звільнити спірне житлове приміщення. В судовому засіданні в апеляційній інстанції представники подали суду копію листа, адресованого відповідачам від 18.04.2016 року, однак доказів вручення такого відповідачам не надали. Присутні у судовому засіданні відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 факт одержання такого листа заперечили.

Враховуючи викладене, керуючись п. 1, 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 жовтня 2016 року в частині вимог про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову в позові.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуючий:

Судді: