Справа № 443/1541/16-ц Провадження № 2/443/183/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" грудня 2017 р. Жидачівський районний суд Львівської області в складі: головуючої судді Ціпивко І.І.,

з участю секретаря Башта Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жидачеві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Жидачівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок № 123 по вул. Центральна у с. Чертіж Жидачівського району Львівської області та право на земельну частку (пай) площею 1,28 в умовних кадастрових гектарах на території ОСОБА_2 сільської ради, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0159782, виданого Жидачівською РДА 24 червня 2016 року на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА № 324 від 28 травня 1997 року, у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3. Свої вимоги мотивує тим, що 25 жовтня 1992 року помер її батько ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина на його майно, у тому числі і на житловий будинок № 123 по вул. Центральна у с. Чертіж Жидачівського району Львівської області, яке прийняла її мати ОСОБА_3, яка проживала із батьком у даному будинку, а відтак вступила у володіння та управління спадковим майном після його смерті. Однак своїх спадкових прав на дане майно не оформила. 01 березня 2001 року померла її мати ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася спадщина на її майно, у тому числі і на житловий будинок № 123 по вул. Центральна у с. Чертіж Жидачівського району Львівської області та земельну ділянку (пай). Позивачка як єдина спадкоємиця після смерті матері звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу хй свідоцтва про право на спадщину, однак отримала відмову у віддачі такого через відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно, що позбавляє її можливості належним чином оформити свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивачка подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Жидачівського району Львівської області надіслав до суду заяву, якою просить суд справу розглянути без його участі. Позовні вимоги не заперечує.

Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до положень ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року,Законом України "Про власність",Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII"Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування",Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат",постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105"Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року,Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Так, довідкою ОСОБА_2 сільської ради Жидачівського району Львівської області № 523 від 06 вересня 2016 року встановлено, що житловий будинок з прилеглими господарськими будівлями та спорудами № 123 у с. Чертіж Жидачівського району Львівської області, відносився до категорії робітничий двір, у якому був зареєстрований та постійно проживав ОСОБА_5, який помер 25 жовтня 1992 року, разом із своєю дружиною ОСОБА_3, яка померла 01 березня 2001 року.

Відповідно до копії технічного паспорту від 26 серпня 2016 р., серія АЕ №003392, який виданий ФОП ОСОБА_6, загальна площа житлового будинку по вул. Центральна, 123, у с. Чертіж Жидачівського району Львівської області становить 49,9 кв. м, житлова 19,4 кв. м; допоміжна 30,5 кв. м. Інвентаризаційна вартість будинку становить 71853 грн., рік побудови 1957 р.

Згідно свідоцтва про смерть серії ІІІ-СГ № 346354 від 26 жовтня 1992 року, ОСОБА_5 помер 25 жовтня 1992 року у с. Чертіж Жидачівського району Львівської області.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-СГ № 244925 від 02 березня 2001 року, ОСОБА_3 померла 01 березня 2001 року у м. Львів.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_7 є дочкою померлої ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серії І-СГ № 342904 від 01 вересня 1977 року).

Відтак позивачка ОСОБА_7 являється єдиною спадкоємицею першої черги по закону після смерті своєї матері ОСОБА_3, яка спадщину прийняла, оскільки доглядає за спадковим житловим будинком, обробляє присадибну ділянку, оплачує усі комунальні послуги, а відтак вступила у володіння та управління таким майном. Крім цього звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Згідно постанови завідувача Жидачівської ДНК ОСОБА_8 позивачка зверталась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3, але їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008р. у разі відкриття спадщини до 01.01.2004р. до відносин спадкування застосовується чинне на той час законодавство.

Враховуючи час відкриття спадщини день смерті спадкодавця ОСОБА_3, яка померла 01 березня 2001 року, до відносин спадкування позивачкою спадкового майна підлягає застосуванню чинний на той час ЦК УРСР.

Згідно із вимогами ч.1 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

За вимогами ст.ст.548,549 ЦК УРСР (1963р.) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст.553 ЦК УРСР, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Таким чином, обставин, які вказували б на те, що спадкодавець ОСОБА_3 при житті набула або володіла житловим будинком з господарськими спорудами по вул. Центральній, 123, у с. Чертиж Жидачівського району неправомірно, або ж на вказане майно окрім позивачки, яка в передбачений законом спосіб прийняла спадщину чи з інших підстав, претендують інші особи, в суді не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Таким чином, позивач, як дочка спадкодавця, прийняла спадщину, оскільки після смерті батьків продовжує доглядати за житловим будинком, оплачує усі комунальні послуги, обробляє присадибну ділянку, а відтак вступила у володіння та управління таким майном, тому суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 524, 548, 549, 553 ЦК УРСР,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю. Визнати за ОСОБА_7 право власності на житловий будинок № 123 по вул. Чентральна у с. Чертіж Жидачівського району Львівської області, у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 01 березня 2001 року.

Визнати за ОСОБА_7 право на земельну ділянку площею 1,28 умовних кадатсрових гектарів на території ОСОБА_2 сільської ради, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0159782, виданого Жидачівською РДА 24 червня 2016 року на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА № 324 від 28 травня 1997 року, у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 01 березня 2001 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

СУДДЯ І.І.Ціпивко