Провадження №2/461/100/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2017 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

практичного психолога ОСОБА_6,

дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання дітей та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, в якому просить визначити місце проживання дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з ОСОБА_2 за адресою: м.Львів, вул. І. Пулюя, 19/62.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач перебувала у шлюбі з 04.06.2011 року. У вказаному шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народилося двоє дітей: ОСОБА_8 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 13.02.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Зазначає, що з 31.12.2014 року діти тимчасово проживали з відповідачем. Стверджує, що з 05.10.2015 року ОСОБА_3 чинить перешкоди в спілкуванні з дітьми, діти не відвідують дошкільний навчальний заклад, ОСОБА_3 не виконує розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради. Просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, в якому просить визначити місце проживання дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з ОСОБА_3 за адресою: м.Львів, вул. Бр.Рогатинців, 14/2.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 перешкоджала відповідачу у вихованні та побаченні з дітьми. Стверджує, що позивач неодноразово наносила тілесні ушкодження своїм родичам, внаслідок чого було порушено кримінальне провадження та засуджено її. Зазначає, що ОСОБА_9 та мати позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, принесли дітей до відповідача додому. Окрім того, покликається на те, що позивач зловживає спиртними напоями, не працює, дітей не влаштувала у дошкільний навчальний заклад, не проводила належного медичного огляду. Разом з тим, стверджує, що розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 01.04.2015 року №120 місце проживання дітей визначено за батьком за вищевказаною адресою. Зазначає, що відповідач за первісним позовом має житло та забезпечений роботою. Просить зустрічний позов задоволити.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 25.09.2017 року даний зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 первісний позов підтримала в повному обсязі. Вимоги зустрічного позову заперечила.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник у судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Проти задоволення первісного позову заперечили.

Представник третьої особи просила прийняти рішення з максимальним врахуванням інтересів дітей, позов позивача за первісним позовом підтримала, проти задоволення зустрічного позову заперечила.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні первісного позову необхідно відмовити, а зустрічний позов необхідно задоволити з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 7, 8, 9 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частинами першою та другою ст.150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до ч.2 ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Частинами першою та другою ст.160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно ч.ч.1,2 ст.161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Частиною 1 ст.162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

За правилами ст.ст.10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому 04.06.2011 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис 932.

У цьому шлюбі народилися двоє дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується наявною у матеріалах копією свідоцтва про народження серії І-СГ №335028 від 29.06.2012 року та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується наявною у матеріалах копією свідоцтва про народження серії І-СГ №335029 від 29.06.2012 року (т.1, а.с.6-7).

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 13.02.2014 року шлюб між сторонами розірвано (т.1, а.с.8). Після розірвання шлюбу малолітні діти залишились проживати із матірю ОСОБА_2 за адресою: м.Львів, вул. І.Пулюя, 19/62.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується наявною у матеріалах справи копію довідки з місця проживання про склад сімї і прописки ЛКП «Сокільницьке» №2933 від 18.09.2017 року (а.с.240).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 працює фахівцем зі страхування у ТзОВ «Вона» (на даний час ПрАТ СК «ГРАВЕ УКРАЇНА»), що підтверджується наявною у матеріалах справи копією трудової книжки серії АВ №000561 (т.1, а.с.156-160), з посадовим окладом 6200,00 грн. За місцем роботи позивач характеризується позитивно.

Також встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сімї і прописки ЛКП «Старий Львів» №4955 від 15.09.2017 року (т.1, а.с.236). Дана квартира належить ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, що підтверджується копією свідоцтва про право власності №Г-26561 від 09.11.2004 року (т.1, а.с.224).

ОСОБА_3 працює інженером-конструктором у ТзОВ «Дністер-М», що підтверджується наявною у матеріалах справи копією довідки про доходи №46 від 14.09.2017 року (т.1, а.с.225), з місячною заробітною платою 10000,05 грн.

З заяви ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, до голови Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 05.12.2014 року вбачається, що ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, неналежно доглядає дітей, при них скандалить, приходить випивша, остання звільнилась з роботи (т.1, а.с.163).

Вироком Франківського районного суду м.Львова від 12.01.2015 року ОСОБА_10 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 510,00 грн. З даного вироку вбачається, що обвинувачена 31.10.2014 року, приблизно о 17:00 год., перебуваючи в приміщенні квартири №62 на вул. Пулюя, 19 у м.Львові, під час сварки із потерпілою ОСОБА_9 нанесла тілесні ушкодження останній, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1932 від 03.11.2014 року відносяться до легкого тілесного ушкодження. Крім того, ОСОБА_10 03.11.2014 року, приблизно о 12:00 год., перебуваючи в приміщенні квартири №62 на вул. Пулюя, 19 у м.Львові, під час сварки із потерпілою ОСОБА_2 нанесла тілесні ушкодження останній, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1978 від 07.11.2014 року відносяться до легкого тілесного ушкодження (т.1, а.с.162).

Належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 сплатила штраф у розмірі 510,00 грн., призначений вироком Франківського районного суду м.Львова від 12.01.2015 року, суду не надано.

Розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 28.09.2015 року №420 «Про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_8, 18.06.2012 р.н.» визначено місце проживання дітей разом з матірю ОСОБА_10 за адресою: м.Львів, вул. Пулюя, 19/62. Останню зобовязано не чинити перешкод у спілкуванні та зустрічам батька ОСОБА_3 з вказаними дітьми. Окрім того, даним розпорядженням визначено, що розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 01.04.2015 року №120 «Про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_8, 18.06.2012 р.н.», згідно якого даним розпорядженням було визначено місце проживання дітей разом з батьком ОСОБА_3, втратило чинність.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 08.08.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_2 про скасування розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 28.09.2015 року №420 «Про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_8, 18.06.2012 р.н.» відмовлено.

Малолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, що підтверджується наявною у матеріалах справи копію довідки з місця проживання про склад сімї і прописки ЛКП «Сокільницьке» №2933 від 18.09.2017 року (т.1, а.с.240).

З 31 грудня 2014 року ОСОБА_9 та мати позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, привели дітей до відповідача за первісним позовом, що також не заперечувалося позивачем за первісним позовом.

Факт проживання дітей у відповідача ОСОБА_3 за адресою: м.Львів, вул. Бр. Рогатинців, 14/2 підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема актами фактичного проживання від 05.01.2015 року, 07.11.2015 року та від 16.09.2017 року, складених працівниками ЛКП «Старий Львів» (т.1, а.с.226-228).

Згідно акту обстеження умов проживання від 23.03.2015 року за адресою: вул. Братів Рогатинців, 14/2, квартира складається з двох кімнат, кухні, прихожої, санвузол суміщений, у будинку чисто, затишно, комфортно, є необхідні меблі, побутова техніка. Для виховання та розвитку дітей є необхідні меблі, дитячий одяг, іграшки. Створено всі необхідні умови для проживання та всебічного розвитку дітей (а.с.235).

З матеріалів справи також вбачається, що діти відвідують НВК СШ «Дзвіночок».

Відповідно до витягу з історії хвороби №11164 від 26.08.2016 року ОСОБА_8 хворіє на гострий алергоз: гостра кропивянка, затримка мовного розвитку, плосковальгусна деформація стоп (т.1, а.с.186). Окрім того, з доданих до матеріалів справи медичних документів вбачається, що ОСОБА_2 не проводила медичний огляд дітей, останні хворіють (т.1, а.с.187-213).

З довідки про неотримання аліментів Франківського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області №16397 від 13.09.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 не отримував аліменти від ОСОБА_2 з 01.03.2017 року по 31.08.2017 року за виконавчим листом №461/6071/15-ц, який видано 29.08.2016 року Галицьким районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 28.05.2015 року і до досягнення дітьми повноліття.

Заборгованість позивача за первісним позовом перед відповідачем зі сплати аліментів відповідно до вищевказаного виконавчого документу станом на 01.09.2017 року становить 45440,62 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією розрахунку заборгованості по аліментах ВП №53079886 від 11.09.2017 року, виданої старшим державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_11

З листа ТзОВ «ФК «ДОВІРА І ГАРАНТІЯ» від 01.08.2017 року вих. № ДТГ/0108/2/10968 вбачається, що ОСОБА_2 повідомлено про наявність заборгованості перед ПАТ «Банк Форвард» (т.2, а.с.2).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, суду надано висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітніх дітей з матірю. Однак, суд не погоджується з висновком органу опіки і піклування з наступних підстав.

Опитані у судовому засіданні малолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за участю практичного психолога Львівської спеціалізованої середньої загальноосвітньої школи №37 ОСОБА_6 суду пояснили, що бажають проживати з батьком, оскільки мати їх постійно обманює.

З наданих у судовому засіданні пояснень практичного психолога ОСОБА_6 вбачається, що на даний час розлучення дітей з батьком буде важким та може призвести до емоційного та психологічного стресу останніх.

Аналізуючи докази, суд дійшов висновку, що батько на достатньому рівні піклується про дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_7, які проживають разом з ним.

Так, судом встановлено, що на даний час діти ОСОБА_8 та ОСОБА_7 проживають з батьком, по місцю проживання ОСОБА_3, та на час розгляду справи більшу увагу до дітей і турботу про них виявляє саме батько. ОСОБА_8 та ОСОБА_7 продовжують нормально розвиватись, отримують належний медичний догляд, що підтверджено наявними у матеріалах справи доказами. Батько дітей має постійне місце проживання, постійне місце роботи, джерело існування, створив усі умови проживання, виховання та розвитку дітей, виняткових обставин у розумінні положень ст.161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з батьком, судом не встановлено. Тому зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 необхідно задоволити та визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_8, разом з батьком ОСОБА_3 за адресою: м.Львів, вул. Братів Рогатинців, 14/2.

Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно ст.12 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 р., та ратифікованою Постановою Верховної Ради України, держави учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Враховуючи вищевикладені норми, суд вважає, що бажання дітей проживати разом з батьком не має вирішального значення у звязку з недосягненням дітьми віку, передбаченого ч.2 ст.160 СК України.

Суд, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, виходить виключно з інтересів самих малолітніх дітей, враховуючи особливі потреби дітей, пов'язані з їх віком та те, що дітям на даний час необхідно залишити те середовище проживання, до якого вони звикли.

У звязку з цим, позовна вимога ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей з матірю задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання дітей необхідно відмовити, а зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей задоволити та визначити місце проживання дітей, а саме ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_8, разом з батьком ОСОБА_3 за адресою: м.Львів, вул. Братів Рогатинців, 14/2.

Оскільки у задоволенні первісного позову відмовлено, відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір необхідно залишити за ОСОБА_2 Окрім того, оскільки позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 у позовній заяві не ставив питання щодо вирішення питання відносно розподілу судових витрат, суд дійшов висновку, що такі необхідно залишити за ОСОБА_3

На підставі вищевикладеного та керуючись ЗУ «Про охорону дитинства», ст.ст.7, 19, 141, 153, 155, 159-162 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 79, 88, 208, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання дітей відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей задоволити.

Визначити місце проживання дітей, а саме ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_8, разом з батьком ОСОБА_3 за адресою: м.Львів, вул. Братів Рогатинців, 14/2.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м.Львова протягом 10 днів з моменту його проголошення. У разі, якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Зубачик Н.Б.