Справа № 307/3239/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

19 вересня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ДЖУГИ С.Д., МАЦУНИЧА М.В.

при секретарі ТЕРПАЙ С.М.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності на землю та солідарне відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_4, на рішення Тячівського районного суду від 14 червня 2017 року, -

встановила:

21.11.2016 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мотивуючи таким. Позивач є власником земельної ділянки площею 0,1337 га по вул. Патруса-Карпатського, 77 в с. Теребля Тячівського району Закарпатської області, що підтверджується Державним актом серії ЯК № 642833 на право власності на земельну ділянку від 24.09.2010 і договором дарування земельної ділянки від 25.09.2012. На цій земельній ділянці знаходиться належний позивачу житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами.

Відповідачі безпідставно стверджують про незаконність володіння позивачем земельною ділянкою та різними засобами намагаються чинити йому перешкоди в користуванні нею. Так, 20.08.2016 біля 15-00 дня вони повитягували щойно забетоновані в землю пять металевих стовпчиків чим фактично знищили тільки-но встановлену огорожу за будинком позивача. Пряма майнова шкода, завдана цими діями, становить 2744,00 грн. Факт заподіяння майнової шкоди підтверджується належним кошторисом, складення якого сертифікованим фахівцем позивач оплатив через свою дружину ОСОБА_5 у сумі 2500,00 грн, які теж підлягають стягненню з відповідачів

Окрім цього, відповідачі своїми діями завдали позивачу і моральної шкоди приниженням його честі, гідності, спричиненням моральних страждань внаслідок демонстративного знищення огорожі. До того ж, свої дії вони супроводжували образами, погрозами, позивачу та особам, які допомагали встановити огорожу. З огляду на характер і тривалість протиправних дій відповідачів, компенсацію моральної шкоди позивач оцінює у 10000,00 грн.

Посилаючись на ці обставини, на правила солідарної відповідальності за шкоду, ґрунтуючись на положеннях ст.ст. 78, 81, 90, 152 ЗК України, ст.ст. 1166, 1167, 1190 ЦК України, позивач просив зобовязати відповідачів не чинити йому ніяких перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 0,1337 га по вул. Патруса-Карпатського в с. Теребля, в тому числі, у встановленні огорожі по межі, стягнути на його користь із відповідачів солідарно у рахунок відшкодування майнової шкоди 5244,00 грн, компенсації моральної шкоди 10000,00 грн, а також покласти на відповідачів судові витрати.

Рішенням Тячівського районного суду від 14.06.2017 у позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 рішення суду оскаржив як незаконне та необґрунтоване, ухвалене внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує, зокрема, що факт заподіяння протиправними діями відповідачів шкоди був доведений наданими позивачем доказами (технічною документацією щодо розташування земельних ділянок, схемою, складеною фахівцем, тощо), що не були спростовані. Крім того, відповідні обставини, що мають значення в справі, були визнані й відповідачами. Тому рішення суду необєктивне, однобічне і підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

У письмових запереченнях на апеляцію відповідач ОСОБА_2 вказує на її необґрунтованість, просить скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Посилається, серед іншого, на самочинність будівництва позивачем свого будинку, на неправомірне встановлення ним огорожі за фактичної наявності між сторонами межового спору, а також, на те, що після демонтажу металеві стовпчики залишилися неушкодженими, тому вимога про стягнення їх вартості необґрунтована.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача ОСОБА_6 ОСОБА_4, який апеляцію підтримав, відповідача ОСОБА_2 та її представника адвоката ОСОБА_7, відповідача ОСОБА_3, які скаргу не визнали, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить до такого.

Встановлено, що відповідно до договору від 25.09.2012, посвідченого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 за реєстровим № 4-1695, ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_1 призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку площею 0,1337 га (кадастровий № :03:001:0139), розташовану по вул. Патруса-Карпатського, 77 в с. Теребля Тячівського району Закарпатської області, що належала дарувальнику на підставі Державного акту серії ЯК № 642833 на право власності на земельну ділянку, виданого 24.09.2010, у Поземельній книзі ділянку за ОСОБА_1 зареєстровано 15.10.2012 (а.с. 4, 5, 100-102).

Матеріалами Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 для успадкування за померлим ОСОБА_10 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), розташованої по вул. Патруса-Карпатського, 76 в с. Теребля Тячівського району Закарпатської області, даними про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно (а.с. 69-79, 113-115) підтверджується факт набуття ОСОБА_2 в порядку спадкування за чоловіком ОСОБА_10, який був власником указаного будинку і помер 29.06.2016, права власності на земельну ділянку площею 0,25 га (кадастровий № :03:001:0032), право власності зареєстровано 23.02.2017.

На обох земельних ділянках розташовані житлові будинки, лінійні параметри земельних ділянок та інші дані стосовно них, факти наявності будинків зафіксовані в зазначеній Технічній документації із землеустрою, фотоматеріалах, схемах, інших матеріалах справи (а.с. 84-90, 103, 124 та ін.). Земельні ділянки № 76 (по лінії Г-А) і № 77 (по лінії Б-В) по вул. Патруса-Карпатського, 76 в с. Теребля Тячівського району межують між собою. Наведені вище факти підтверджуються доказами і матеріалами справи та не заперечуються сторонами.

20.08.2016 позивач ОСОБА_1 з метою влаштування огорожі між земельними ділянками організував встановлення металевих стовпів, їх бетонування в землю зокрема між розташованими поруч сусідніми будинками сторін. Відповідачі ОСОБА_2 та мати її померлого чоловіка ОСОБА_3 цього ж дня власноруч демонтували пять щойно забетонованих металевих стовпів, витягли їх із землі та залишили на місці. Ці факти визнані обома сторонами в судах першої та апеляційної інстанцій, в т.ч., письмово (а.с. 106-107), підтверджуються актом обстеження земельної ділянки від 25.10.2016, складеним комісією Тереблянської сільради, фотоматеріалами (а.с. 6-12, 29-41, 89-90) і відповідають обставинам справи.

Зведеним кошторисним розрахунком, складеним ТОВ «Ріалті-О» 08.11.2016, визначено вартість витрат і робіт, необхідних для відновлення огорожі по вул. Патруса-Карпатського, 77 в с. Теребля, яка складає 2744,00 грн (а.с. 13-20). При цьому, до вартості матеріалів і конструкцій входить вартість металевих стовпів (0,04 т) на суму 600,00 грн (а.с. 15-17), йдеться про пять металевих стовпів, що були демонтовані. Оплату за складання кошторису проведено 09.11.2016 ОСОБА_5 в сумі 2500,00 грн за квитанцією до прибуткового касового ордера № 19, виданого ТОВ «Ріалті-О» (а.с. 21).

Обґрунтовуючи свою позицію в справі, позивач надав, серед іншого, схему розміщення земельної ділянки ОСОБА_1 по вул. Патруса-Карпатського, 77 в с. Теребля, складену інженером-геодезистом ОСОБА_11, якою зафіксовано, зокрема, що відстань до межі сусідньої земельної ділянки від переднього кута будинку в північно-східній стороні становить 0,69 м, відстань від заднього кута будинку в північно-східній стороні становить 0,84 м (а.с. 103). Тому сторона стверджувала, що металеві стовпи для огорожі були встановлені саме по цій межі між ділянками, що підтверджується і фотоматеріалами.

Відповідачі свої дії пояснювали, зокрема, тим, що ОСОБА_1 побудував свій будинок із порушенням державних будівельних норм і правил, чим порушив права ОСОБА_2, будуючи незаконно будинок на відстані 60-70 см від спільної межі та встановлюючи паркан не на споконвічній межі, яка існувала між земельними ділянками, не бажав врахувати важке становище відповідачів після смерті ОСОБА_10, вказували на наявність спору щодо проходження межі міх сусідніми земельними ділянками (а.с. 109-112, 123-124). Крім того, посилалися на те, що металеві стовпи для огорожі, про які йдеться, ОСОБА_1 встановив на земельній ділянці ОСОБА_2 (а.с. 68, 91).

На підтвердження своєї позиції в справі відповідачі надали акт обстеження земельної ділянки від 27.03.2017, складений за участю ОСОБА_2, Тереблянського сільського голови ОСОБА_12, землевпорядника ОСОБА_13 і депутата сільради ОСОБА_14, у якому на підставі зйомки земельної ділянки по вул. Патруса-Карпатського, 76 в с. Теребля, виконаної фізичною особою підприємцем ОСОБА_15 24.03.2017, був зроблений висновок про те, що «згідно встановленої межі 24.03.2017 року 6 стовпиків для огорожі, які залив ОСОБА_1 знаходяться на земельній ділянці власника ОСОБА_2 згідно даної картографічної зйомки» (а.с. 92). Графічний матеріал зйомки (схема) знаходиться на а.с. 124.

Утім, у наданих сторонами графічних матеріалах (схемах) не відображено місце (місця), в якому (в яких) були розташовані металеві стовпи, що встановлювалися позивачем і були демонтовані відповідачами. Попри наявність матеріалів, які певним чином ілюструють доводи сторін, зясування обставин, що мають значення для справи, потребує спеціальних знань у галузі науки, техніки, інженерного забезпечення землеустрою, будівництва, розташування обєктів нерухомості, у звязку з чим належним і допустимим доказом щодо цих обставин є висновок експерта (ст. 66, ст. 143 ч. 1, ст. 147 ч.ч. 2-5, ст. 179 ч. 2, ст. 189 ЦПК України). Документи, на які посилаються сторони, не є достатніми і допустимими доказами, усні пояснення не є доказами, а аматорські фотоматеріали не є належними і допустимими доказами (ст.ст. 57-59 ЦПК України) та можуть враховуватися у сукупності з іншими доказами, що підлягають оцінці судом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

На виконання обовязку, який випливає з положень ст. 10 ч. 4, ст. 160 ч. 2, ст. 303 ч. 2 та інших норм ЦПК України, апеляційний суд розяснив сторонам право клопотати про призначення відповідної судової експертизи. Сторона відповідачів у судовому засіданні 11.09.2017 заявила клопотання про призначення інженерно-технічної експертизи, однак, не була готова одразу визначитись із експертом (експертною установою), якому (якій) слід призначити експертизу, не могла сформулювати питання, які належить поставити на вирішення експерту, одразу визначитись із можливістю оплати експертизи. Це унеможливило негайне задоволення клопотання і з метою забезпечення сторонам можливості реалізації їх прав, передбачених ст.ст. 27, 143 ЦПК України, та для належного вирішення питання про призначення судової експертизи у справі було оголошено перерву. Сторона позивача вважаючи наявні докази достатніми для вирішення справи не заявляла клопотання про призначення судової експертизи.

Після перерви в судовому засіданні 19.09.2017 сторона відповідачів повідомила про зміну своєї позиції і вирішила не заявляти клопотання про проведення судової інженерно-технічної експертизи. Сторона позивача участі в цьому судовому засіданні не взяла.

Власник земельної ділянки та розташованих на ній житлового будинку, господарських будівель і споруд управі вимагати захисту свого права власності від порушень, хоча б такі й не тягли позбавлення права володіння майном, тож може судовим порядком вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а також управі вимагати відшкодування завданої порушенням його цивільних прав майнової та моральної шкоди, в т.ч., завданої спільними діями інших осіб (ст.ст. 15, 16, 22, 23, 316, 317, 319, 321, 386, 391, 1166, 1167, 1190 ЦК України, ст.ст. 78, 90, ст. 152 ч.ч. 1, 2, ч. 3 п.п. «б», «ґ», ст. 158 ч.ч. 1, 2 ЗК України).

Суд першої інстанції відмовив у позові через його необґрунтованість і недоведеність, вказав, зокрема, на неналежність і недостовірність схеми розміщення земельної ділянки, складеної інженером-геодезистом ОСОБА_11, як доказу, тоді як акт обстеження земельної ділянки, складений на підставі зйомки ділянки, виконаної ФОП ОСОБА_15, є належним і допустимим доказом, яким підтверджено розташування демонтованих металевих стовпів на земельній ділянці відповідача ОСОБА_2 Суд віддав перевагу як доказу саме останньому акту в сукупності з іншими доказами щодо проходження межі між земельними ділянками сторін. Окрім цього, суд дійшов висновку, що встановлюючи елементи майбутньої огорожі позивач усвідомлював, що вступає з відповідачами в зону конфлікту, оскільки суперечка щодо межі виникла після повідомлення відповідачами ДПБІ про самочинне будівництво позивачем будинку, при цьому, позивач знав де проходить стара межа, позаяк встановлюючи стовпці одразу провів детальне фотографування їх із застосуванням рулетки, а до серпня 2016 року суперечки між сторонами щодо межі не було. Тому позивач не довів факту вчинення йому відповідачами перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою та неправомірного заподіяння моральної і матеріальної шкоди.

Виходячи з наведеного, беручи до уваги принципи змагальності цивільного процесу, свободи у розпорядженні сторонами своїми цивільними та процесуальними правами і виконанні обовязку доказування, враховуючи, що обовязок доказування позову лежить на позивачеві (ст.ст. 12-14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 31, 57-61 ЦПК України), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який оцінив наявні в справі докази у їх взаємозвязку за своїм внутрішнім переконанням (ст. 212 ЦПК України). Суд не мав достатніх підстав для застосування із метою задоволення позову вищенаведених норм матеріального права, позивач не довів у належний процесуальний спосіб свого позову та не спростував заперечень відповідачів.

Відтак, на підставі ст. 308 ЦПК України апеляцію позивача слід відхилити, рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_4, відхилити, рішення Тячівського районного суду від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді