Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/793/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Шевченко І. М.
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

30.05.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Авраменко Т.М.

суддів: Кіселика С.А., Суровицької Л.В.

секретар Бодопрост М.М.

за участю представників сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-торговий дім - ЛС» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-торговий дім - ЛС», ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-торговий дім - ЛС», ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги.

Зазначав, що 12 березня 2014 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-торговий дім - ЛС» (далі - ТОВ) укладений договір бартерної поставки № 040-БР, а 01 квітня 2014 року до договору бартерної поставки № 040-БР укладена додаткова угода № 1. Згідно умов договору та додаткової угоди товариство зобов'язалось поставити йому дизельне паливо моторне в орієнтовній кількості 15231 літрів, а він зобов'язався на суму залишкової вартості отриманих нафтопродуктів поставити насіння соняшника врожаю 2014 року.

На виконання своїх зобов'язань товариство здійснило поставки дизельного палива 14 березня 2014 року марки ДТ-3-К5 в кількості 8,72 тон, на загальну суму 119800 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000040 від 14 березня 2014 року; 01 квітня 2014 року марки ДТ-3-К5 в кількості 4,1280 тон, на загальну суму 64257,46 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000057 від 01 квітня 2014 року.

21 квітня 2014 року між ним та товариством укладено договір бартерної поставки № 112-БР, згідно умов якого товариство зобов'язалось поставити йому дизельне паливо моторне в орієнтовній кількості 4911 літрів,а він зобов'язався на суму залишкової вартості отриманих нафтопродуктів поставити насіння соняшника врожаю 2014 року.

На виконання своїх зобов'язань товариство здійснило поставки дизельного палива 22 липня 2014 року марки ДТ-Л-К5 в кількості 4,09100 тон, на загальну суму 66522,40 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000164 від 22 липня 2014 року.

Згідно з п.2.2 кожного з укладених договорів бартерної поставки він зобов'язувався поставити товариству сільгосппродукцію в строк до 30 жовтня 2014 року. П.1.9 кожного з укладених договорів передбачено, що за наявності у товариства будь-яких підстав вважати, що він не виконає або може не виконати свої зобов'язання за договором у встановлений термін повністю або частково, товариство за своїм вибором має право зупинити здійснення поставок нафтопродуктів та вимагати негайного виконання ним зобов'язань по зустрічній поставці.

10 вересня 2014 року він отримав від товариства вимогу про повернення в строк до 01 жовтня 2014 року всієї суми заборгованості, яка складала 250579 грн. 86 коп.

В зв'язку з цим він перерахував на рахунок товариства: 10 вересня 2014 року 41120 грн. за дизельне паливо, згідно договору № 040-БР, що підтверджується платіжним дорученням № 2 від 10 вересня 2014 року; - 12 вересня 2014 року 78680 грн. за дизельне паливо, згідно договору № 040-БР, що підтверджується платіжним дорученням № 3 від 12 вересня 2014 року; - 22 вересня 2014 року 24026 грн. за дизельне паливо, згідно договору № 112-БР, що підтверджується платіжним дорученням № 4 від 22 вересня 2014 року; - 25 вересня 2014 року 42496,40 грн. за дизельне паливо, згідно договору № 112-БР, що підтверджується платіжним дорученням № 5 від 25 вересня 2014 року; - 30 вересня 2014 року 64257,46 грн. за дизельне паливо, згідно договору № 040-БР, що підтверджується платіжним дорученням № 6 від 30 вересня 2014 року. Всього сплатив заборгованість в сумі 250579 грн. 86 коп., тому вважає, що договори бартерної поставки ним повністю виконані.

02 вересня 2016 року він отримав ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 12 серпня 2016 року про відкриття провадження у справі та позовну заяву ОСОБА_2 з якої дізнався, що 13 червня 2016 року між товариством та ОСОБА_2 укладені два договори про відступлення права вимоги, відповідно до яких товариство передало, а ОСОБА_2 прийняв на себе право вимоги і став кредитором у правовідносинах, що виникли на підставі договорів бартерної поставки № 112-БР від 21 липня 2014 року та № 040-БР від 12 березня 2014 року.

Просив визнати недійсними договори про відступлення права вимоги № 1 та № 2 від 13 червня 2016 року, укладені між товариством та ОСОБА_2, стягнути судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 лютого 2017 року позов задоволено. Суд визнав недійсними договори про відступлення права вимоги № 1 та № 2 від 13 червня 2016 року, укладені між ТОВ «Інформаційно-торговий дім - ЛС» та ОСОБА_2, стягнув з відповідачів на користь позивача судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову в позові. Зазначає, що суд не взяв до уваги, що товариство не надсилало позивачу вимогу про повернення заборгованості, а натомість надіслало вимогу про поставку насіння соняшника. Позивач надав суду копію зазначеної вимоги замість оригіналу, що викликає сумнів в її достовірності. Також суд дійшов помилкового висновку, що позивач сплативши кошти в сумі 250579,86 грн. виконав свої зобов'язання, оскільки навіть якби позивачу була направлена вимога про повернення заборгованості, відповідно до п.3.4 договорів він мав би сплатити також штраф у розмірі 50 %, всі прямі і непрямі збитки, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виконання зобов'язань. Також суд не взяв до уваги, що позивач не є стороною оскаржуваних договорів і звертаючись з цим позовом до суду, не зазначив у чому полягає порушення його прав при їх укладенні іншими особами.

В апеляційній скарзі ТОВ «Інформаційно-торговий дім - ЛС» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову в позові. Зазначає, що суд не взяв до уваги, що зобов'язання відступлені відповідно до договорів відступлення права вимоги № 1 та № 2 від 13 червня 2016 року залишаються не виконаними позивачем, а відповідно зміна кредитора не порушує його прав. В судовому засідання встановлено та визнано представником позивача факт направлення товариством позивачу вимоги щодо поставки насіння соняшника, а не повернення заборгованості в сумі 250579,86 грн.

В засіданні апеляційного суду представники відповідачів підтримали доводи своїх апеляційних скарг, а представник позивача адвокат Добрострой О.С. просила відхилити апеляційні скарги, оскільки рішення суду є законним та справедливим.

В письмовому запереченні на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 просив залишити рішення суду без змін (а.с.121-125).

03 травня 2017 року після пояснення представників сторін та дослідження матеріалів справи в судовому засіданні перед судовими дебатами в розгляді справи була оголошена перерва за погодженням сторін до 17 травня 2017 року на 14 год. 30 хв. (а.с.159-161).

17 травня 2017 року позивач ОСОБА_3, який особисто участі в розгляді справи не брав ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді, подав письмове клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки він захворів з 17 травня 2017 року, що підтверджується листком непрацездатності, а адвокат зайнятий в іншому судовому засіданні, на що підтвердження не було додано до заяви (а.с.163-164).

17 травня 2017 року клопотання позивача апеляційним судом було задоволено та оголошено перерву в розгляді справи до 30 травня 2017 року на 14 год. 30 хв. (а.с.165), про що позивач та його представник були повідомлені в установленому законом порядку (а.с.171-174).

30 травня 2017 року позивач ОСОБА_3 подав письмове клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки він захворів з 29 травня 2017 року, що підтверджується листком непрацездатності, а адвокат зайнятий в іншому судовому засіданні, на що підтвердження не було додано до заяви (а.с.177-178).

Повторна неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає продовженню розгляду справи (ст.169, ч.2 ст.305 ЦПК України) .

Колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення суду - скасуванню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, проте оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 12 березня 2014 року між позивачем та ТОВ «Інформаційно-торговий дім - ЛС» укладений договір бартерної поставки № 040-БР та 01 квітня 2014 року додаткова угода до цього договору, а також 21 квітня 2014 року між ними укладено договір бартерної поставки № 112-БР, за умовами яких ТОВ зобов'язалось поставити позивачу дизельне паливо моторне в орієнтовній кількості 15231 літрів та 4911 літрів, а він зобов'язався на суму залишкової вартості отриманих нафтопродуктів поставити насіння соняшника врожаю 2014 року (а.с.7-8,12).

ТОВ здійснило поставки дизельного палива 14 березня 2014 року марки ДТ-3-К5 в кількості 8,72 тон, на загальну суму 119800 грн., 01 квітня 2014 року марки ДТ-3-К5 в кількості 4,1280 тон, на загальну суму 64257,46 грн., 22 липня 2014 року 4,911 тон на суму 66522 грнр.40 коп.,що підтверджується видатковими накладними (а.с.9, 14).

Позивач поставку соняшника не здійснив, оскільки за дизельне паливо перерахував грошові кошти з 10 вересня 2014 року по 30 вересня 2014 року в сумі 250579 грн.86 коп., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.10-11,15-16). Ці обставини сторони не оспорюють.

13 червня 2016 року між ТОВ та ОСОБА_2 укладені договори про відступлення права вимоги №1 та №2, за умовами яких ТОВ передало, а ОСОБА_2 прийняв на себе право вимоги і став кредитором у правовідносинах, що виникли на підставі договорів бартерної поставки № 112-БР від 21 липня 2014 року та № 040-БР від 12 березня 2014 року (а.с.19-20).

Спір за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами бартерної поставки розглядається Черкаським районним судом Черкаської області.

У відповідності до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги - це договірна передача зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові.

Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна осіб у зобов'язанні пов'язана з тим, що попередні учасники зобов'язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов'язки переходять до суб'єктів, які їх замінюють.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання зобов'язання є належним (ст.516 ЦК України).

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину. Частиною 1 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не можу суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Єдиною підставою для визнання договорів відступлення права вимоги позивач зазначав те, що станом на 13 червня 2016 року він повністю розрахувався з ТОВ за поставлене дизельне паливо, а відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що на час укладення договорів про відступлення права вимоги, фактично дійсна вимога була відсутня, разом з тим заперечуючи проти позову про визнання договорів недійсними та не оспорюючи факт повернення позивачем грошових коштів в сумі 250579 грн.86 коп., відповідачі посилалися на те, що розрахунок вартості поставленого дизельного палива проведено не у відповідності з умовами п.1.7 договорів бартерної поставки (а.с.52), крім того не сплачені відповідно до п.3.4 договорів штрафні санкції, пеня.

Таким чином, між сторонами виник спір щодо здійснення розрахунків за договорами бартерних поставок.

Заявленим підставам позову суд не дав належної правової оцінки та дійшов безпідставного висновку, що договори відступлення права вимоги є недійсними.

Суд не врахував, що відповідно до ст.518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Таким чином, позивач може захистити свої права шляхом заперечення про наявність боргу та надання доказів про проведення повного розрахунку в спорі про стягнення боргу за договорами бартерних поставок, а не шляхом визнання недійсною угоди про відступлення права вимоги з підстав неіснуючої вимоги.

Дійсно в постанові Верховного суду України від 02 жовтня 2012 року у господарській справ №23/236 зазначено, що відповідно до статей512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, проте такий висновок зроблено ааме в спорі про стягнення боргу, а не про визнання правочину недійсним і не зазначено, що ця обставина є підставою для визнання правочину недійсним. Крім того, в цій справі право вимоги набуто на підставі підписаних в односторонньому порядку актів виконаних робіт.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в межах заявлених позовних вимог неправильно застосував норми матеріального права, що згідно зі ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційноу скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-торговий дім - ЛС» задовольнити.

Скасувати рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 17 лютого 2017 року.

В позові ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-торговий дім - ЛС», ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: С.А.Кіселик

Л.В.Суровицька