Справа № 308/8202/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Леміш О.М

секретарі судового засідання Химинець О.Я .

з участю позивача ОСОБА_1В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Ужгородської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Ужгородської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї.

Свій позов мотивує тим, що 07 серпня 2012 року між ним та Белей (дівоче прізвище Грига) ОСОБА_3 , виконавчим комітетом Керецьківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, було зареєстровано шлюб .У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_4.

25 липня 2016 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, яке набрало законної сили 05 серпня 2016 року, у справі за № 308/4448/16, шлюб між ОСОБА_1 та відповідачкою було розірвано.

Після розірвання шлюбу, сина позивача ОСОБА_4, у відповідності до вищевказаного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, залишено проживати разом із матірю.

Фактично з самого моменту розлучення, у сторін почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідування, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідачки у спілкуванні з сином позивачем .

Всі намагання, з моменту розлучення, нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідачка перешкоджає позивачу в цьому, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини через які він не може нормально зустрічатися та спілкуватися з сином.

Разом з тим, позивач вказує, що він є співробітник Управління Служби безпеки України в Закарпатській області. За місцем роботи, характеризується позитивно. На обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуваєю. До кримінальної відповідальності за вчинення злочинів не притягувався. За місцем проживання, а саме за адресою: м. Ужгород, вул. 8 Березня, 46Б/4, із сусідами підтримуєю дружні, добросусідські відносини, будь-яких нарікань з їх боку на нього не має.

Як свідомий громадянин, позивач розуміє свій батьківський обовязок приймати участь у вихованні дитини, а як людина, яка має почуття, він має дуже велике бажання виховувати свою дитину, спілкуватися з нею, віддаючи своє тепло і батьківську любов.

Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування із дитиною спричинить шкоду сину ОСОБА_4 не існує.

Весь цей час позивач намагається налагодити нормальний звязок із дитиною, приймати участь у її вихованні, утриманні, розвитку її здібностей та забезпечувати її всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Права як батька сьогодні є порушеними.

Після марних спроб вирішити розбіжності мирним шляхом, позивач також звернувся із заявою до комісії з питань захисту прав дитини Ужгородської міської ради. 23 серпня 2016 року виконавчим комітетом Ужгородської міської ради було прийняте рішення № 259 у відповідності до якого йому було визначено порядок прийняття участі у спілкуванні з сином ОСОБА_4 та у його вихованні згідно наступного порядку: «три робочі дні тижня з 08:00 год. до 18:00 год. за попередньою домовленістю з матірю дитини; 2,4 тиждень місяця з 10:00 год. суботи до 16:00 год. неділі із правом ночівлі за місцем проживання батька; спільний відпочинок протягом двох тижнів під час щорічної планової відпустки батька; у святкові дні з 10:00 год. до 18:00 год. (чергуючи їх із матірю дитини). Зустрічі проводяться за попередньою домовленістю з матірю дитини із урахуванням стану здоровя, інтересів та потреб дитини.

Фактично, з моменту прийняття даного Рішення, Відповідачка ігнорувала таке рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради, продовжувала чинити перешкоди у спілкуванні позивача з сином та участі у його вихованні.

Так, ОСОБА_1В була написана заява на імя міського голови Ужгородської міської ради від 17 січня 2017 року про розяснення ОСОБА_2В рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 259 від 23 серпня 2016 року «Про встановлення порядку зустрічі». На дану заяву позивач отримав відповідь виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 31 січня 2017 року за №Б-00217/06-06, в якій розяснюється, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Через такі протиправні дії відповідачки, позивач вимушений звернутися із даною позовною заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Створення перешкод ОСОБА_2 побаченню та спілкуванню із сином позивача порушує не тільки права останнього як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дитини.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд з наведених у ньому мотивів такий задоволити .

Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Третя особа - орган опіки та піклування Ужгородська районна державна адміністрація явку свого представника у судове засідання не забезпечила. Однак, орган опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації надав суду заяву якою просить розгляд справи провести у їх відсутності , при винесенні рішення врахувати інтереси дитини .

Згідно з ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Частиною 4 ст. 169 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що позивач не заперечувала проти прийняття заочного рішення, суд, керуючись ч. 1 ст. 224 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи та вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Заслухавши позицію позивача , дослідивши матеріали справи, суд оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, приходить до наступного висновку.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 07 серпня 2012 року між ним та Белей (дівоче прізвище Грига) ОСОБА_3 , виконавчим комітетом Керецьківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, було зареєстровано шлюб, про що зроблений відповідний актовий запис № 26. 06 травня 2013 року. У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_4.

25 липня 2016 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, яке набрало законної сили 05 серпня 2016 року, у справі за № 308/4448/16, шлюб між ОСОБА_1 та відповідачкою було розірвано.

Після розірвання шлюбу, сина позивача ОСОБА_4, у відповідності до вищевказаного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, залишено проживати разом із матірю, його колишньою дружиною, ОСОБА_2. Остання відома позивачу адреса проживання його сина разом із Відповідачем - АДРЕСА_1.

Фактично з самого моменту розлучення, у сторін почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідування, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідачки у спілкуванні з сином позивачем .

Після марних спроб вирішити розбіжності мирним шляхом, позивач також звернувся із заявою до комісії з питань захисту прав дитини Ужгородської міської ради. 23 серпня 2016 року виконавчим комітетом Ужгородської міської ради було прийняте рішення № 259 у відповідності до якого йому було визначено порядок прийняття участі у спілкуванні з сином ОСОБА_4 та у його вихованні згідно наступного порядку: «три робочі дні тижня з 08:00 год. до 18:00 год. за попередньою домовленістю з матірю дитини; 2,4 тиждень місяця з 10:00 год. суботи до 16:00 год. неділі із правом ночівлі за місцем проживання батька; спільний відпочинок протягом двох тижнів під час щорічної планової відпустки батька; у святкові дні з 10:00 год. до 18:00 год. (чергуючи їх із матірю дитини). Зустрічі проводяться за попередньою домовленістю з матірю дитини із урахуванням стану здоровя, інтересів та потреб дитини.

Фактично, з моменту прийняття даного Рішення, Відповідачка ігнорувала таке рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради, продовжувала чинити перешкоди у спілкуванні позивача з сином та участі у його вихованні.

Так, ОСОБА_1В була написана заява на імя міського голови Ужгородської міської ради від 17 січня 2017 року про розяснення ОСОБА_2В рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 259 від 23 серпня 2016 року «Про встановлення порядку зустрічі». На дану заяву позивач отримав відповідь виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 31 січня 2017 року за №Б-00217/06-06, в якій розяснюється, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Зі змісту ст. ст.141, 142 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. При цьому, розірвання шлюбу між батьками та проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. В свою чергу, діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків.

Ст.150 СК України закріплений обовязок батьків щодо виховання та розвитку дитини, піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.

Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом, водночас, за ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно з положеннями ч. 2, ч. 3 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази, що ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному дослідженні обставин справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1В про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та її вихованні підлягає до задоволення.

Також, на підставі ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.10, 60, 88, 212-215, 218, 223, 224-226, 233, 294, 296 ЦПК України, ст. ст. 141, 142, 150, 151, 153, 157-159 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву - задоволити.

Зобов'язати ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні, побаченні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити наступні способи його участі у побаченні, спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4:

безперешкодне побачення та спілкування протягом робочих днів тижня, а саме з 08 години до 20 години;

другий та четвертий тиждень місяця з 10 години суботи до 18 години неділі із правом ночівлі за місцем проживання/перебування батька;

спільний відпочинок протягом двох тижнів під час щорічних планових відпусток батька;

у святкові дні року з 09 години до 20 години (чергуючи їх із матірю дитини).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий О.М. Леміш