ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
23 листопада 2017 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Соловей Г.В.,
з участю секретаря Момот Л.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Фастові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-
Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя посилаючись на те, що з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17 березня 1995 року. За час шлюбу за спільні кошти придбали майно незакінчений будівництвом будинок №7 А по вулиці Жовтневій в с.Велика Мотовилівка, Фастівського району Київської області. В подальшому за спільні кошти будинок був добудований і введений в експлуатацію в передбачений законом порядку. Даний бдинок розташований на земельній ділянці площею 0,1029 га. Вважає, що дане майно є спільною сумісною власністю подружжя в звязку з чим є підстави для його поділу шляхом визнання права власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Заяв чи клопотань до суду не надав, про причини неявки суд не повідомив.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Заслухавши представника позивача, дослідивши докази по справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.
Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17 березня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 17.03.1995 року (а.с.4).
ОСОБА_3 Договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку від 02 квітня 1999 року посвідченого Фастівською державною отаріальною конторою ОСОБА_2 було куплено незакінчений будівництвом жилий будинок, 69 відсотків готовності, за адресою: с.Велика Мотовилівка, вул.Жовтнева, 7, Фастівський район, Київська область.
В подальшому на підставі рішення виконавчого комітету Червономотовилівської сільської ради №4,9 від 26.11.2007 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на вказаний житловий будинок (а.с.5).
ОСОБА_3 про реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок №7-а по вулиці Жовтневій в с.Велика Мотовилівка Фастівського району Київської області (а.с.8).
Відповідно до ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.
Відповідно до ч.1 ст.61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
ОСОБА_3 ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що житловий будинок №7-а по вул.Жовтневій в с.Велика Мотовилівка Фастівського району Київської області є спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив у п.22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Позивачем в поданому позові ставиться вимога про визнання за нею права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя без поділу його в натурі.
За таких обставин, враховуючи заявлені позовні вимоги, виходячи з принципу рівності часток у спільному майні подружжя, суд вважає можливим поділити спірний будинок, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину будинку.
Також, 19 жовтня 2000 році було видано Державний акт на право приватної власності на землю ІІ-КВ №087930, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №5281 на імя ОСОБА_2 (а.с.13).
Відповідно до положень статей 6, 17 ЗК України 1990 р., Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 р. № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі - Декрет № 15-92), Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян (затверджено наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 р. № 10; далі - Порядок передачі земельних ділянок) і ст. 22 КпШС України, які були чинними на час приватизації ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді.
Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частина 4 цієї статті передбачає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Аналогічні положення містяться в ч.1 ст.377 ЦК України.
Виходячи з положень ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, згідно з якими при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди.
Таке роз»яснення міститься у пункті 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), а також у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 9 грудня 2015 р. у справі № 6-814цс15).
Таким чином, позивач не позбавлена права звернутися до суду за визнанням за нею права власності на спірну земельну ділянку але не як спільне майно подружжя, а в загальному порядку.
Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
ОСОБА_3 з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Небажання відповідача надавати докази зокрема з причин ухилення від участі в судових засіданнях, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.3,10,11,57-60,212,215,218 ЦПК України, ст. 60,61,63,70,377 ЦК України, ст.120 ЗК України, суд
Позов задовільнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку №7-а по вул.Жовтнева в с.Велика Мотовилівка Фастівський район Київської області.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення можу бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ Г.В.Соловей