Справа №333/2999/17
Пр.№2-о/333/255/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Наумової І.Й., при секретарі Кунець В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ДМС України, Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про встановлення факту,що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту постійного проживання на території України станом на 13.11.1991 року. Заява мотивована тим, що з 1968 року, ОСОБА_1 мешкає на території України, на даний час заявник зареєстрований в церкві «Нове життя», що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Водограйна (Гаврилова), 16. У 1996 році був засуджений за вчинення кримінального правопорушення до 9 місяців позбавлення волі. У 1998 році знову був засуджений за вчинення кримінального правопорушення до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Був звільнений по амністії та переїхав до м. Херсон з метою працевлаштування. Після вчинення злочину знову був засуджений до 15 років позбавлення волі. Дане покарання відбував у виправних установах, які розташовані на території України (у Вінницькій та Запорізькій областях). Під час відбування покарань ним був втрачений паспорт громадянина України, тому, ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного відділу у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області із заявою про відновлення паспорту. У ході перевірки паспортні дані не були встановлені у звязку з тим, що орган, який видавав йому паспорт громадянина України тимчасово не виконує свої обовязки, оскільки розташований на тимчасово окупованій території України АРК Крим, у звязку з чим йому рекомендовано звернутись до суду із заявою про встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 р. У звязку з чим він змушений звернутись до суду із даною заявою, оскільки встановлення факту постійного проживання ним на території України станом на 13.11.1991 р. необхідно заявнику для отримання паспорта громадянина України.

В судовому засіданні заявник та представник заявника дану заяву підтримали, та просили суд їх задовольнити .

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні, не заперечувала проти задоволення заяви.

Заслухавши показання заявника, представника заявника, та представника заінтересованої особи , дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що заявник на даний час мешкає в церкві «Нове життя», що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Водограйна (Гаврилова), 16.

З відповіді Комунарського РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області від 20.08.2016 р. вбачається, що в ході перевірки за заявою ОСОБА_1 про втрату паспорта громадянина України не було встановлено паспортних даних у звязку з тим, що орган, яким видано даний паспорт, не здійснює тимчасово свої повноваження, оскільки розташований на тимчасово окупованій території України, в звязку з чим заявнику рекомендовано звернутись до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 р.

З архівних довідок-виписок від 03.04.2017 року №627 виданих органом на тимчасово окупованій території АРК Крим вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, прибув з Молдавської ССР 01.02.1991 року разом з родиною у Кримську область, селище Черноземне, Радянський район.

Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

З довідки виданої Кам'янською виправною колонією УДП тСУ в Запорізькій області №101 від 31.12.2014 р. вбачається, що вироком Херсонського апеляційного суду від 25.09.2001 р. ОСОБА_1 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення до 15 років позбавлення волі. Дане покарання відбував у виправних колоніях на території України. В даній довідці, в графі громадянство зазначено громадянин України.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Згідно п. 5 ч. 2ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз'яснено, що у порядку ч. 2ст. 256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Зі змісту заяви вбачається, що встановлення факту постійного проживання заявнику потрібно для вирішення питання про належність його до громадянства України .

Суд вважає, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню, оскільки заявник надав суду докази фактичного проживання на території України до 24 серпня 1991 року.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 131, 208-209, 212-215, 234-235, 256-259 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на території України на момент проголошення незалежності України, станом на 24.08.1991 року та набрання чинності Закону України "Про громадянство України" станом на 13.11.1991 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Cуддя: І.Й. Наумова