Номер провадження: 22-ц/785/236/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 (правонаступника ОСОБА_5) та ОСОБА_6 про визначення частки у спільній частковій власності і визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.10.2016 року,

встановила :

07.10.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив встановити йому частку у спільній частковій власності в домоволодінні №13 по вулиці Матюшенка у м. Одесі та визнати за ним право власності на встановлену частку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що йому на праві власності належить 7/80 частини вказаного домоволодіння на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою Одеською державною нотаріальною конторою 26.11.1984 року та інші 7/80 частини цього ж домоволодіння на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Одеською державною нотаріальною конторою 13.12.1984 року, яке в цілому складалося з житлових будинків під літерами «А,Б», загальною площею 79,2 кв.м., двох сараїв під літерами «В,Г», двох літніх кухонь під літерами «Д,Е», огорожі та мостіння, розташованих на земельній ділянці, площею 469 кв./м.

Під час проживання в домоволодінні, з метою поліпшення житлових умов своєї сімї, за згодою інших співвласників домоволодіння, він на вказаній земельній ділянці побудував житловий будинок під літерою «И», двоповерховий сарай під літерою «Л», сарай під літерою «М» та гараж під літерою «К». Побудовані будівлі були ним здані в експлуатацію про що було отримано сертифікат відповідності за №15000401 від 23.04.2010 року.

Після здачі вказаних будівель в експлуатацію та отримання сертифікату, Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації» було проведено перерахунок часток усіх співвласників домоволодіння, відповідно до якого, його частка в домоволодінні стала складати 53/100 частин, та яка фактично складається з житлового будинку під літерою «И» повністю, загальною площею 32,3 кв./м., житловою площею 13,5 кв./м., в житловому будинку під літерою «А» з кухні 1-1, площею 8,5 кв./м., ванної кімнати, 1-2, площею 4,7 кв./м., туалету 1-3, площею 0,9 кв./м., веранди 1-4, площею 8,4 кв./м., коридору 1-5, площею 7,3 кв./м., житлової кімнати 1-7, площею 13,9 кв./м. та господарських будівель: сараю під літерою «М», сараю двоповерхового під літерою «Л», гаражу під літерою «К», а також 1/2 частини огорожі №1, огорож №2,3, 1/2 частини вимощення і вимощення ІІ.

Оформити своє право власності на збільшену частку в домоволодінні в порядку, встановленому законом він не може, оскільки відповідачі по справі, як співвласники, на теперішній час розпочали реконструкцію належних їм часток в домоволодінні без належного оформлення відповідних документів. Спору щодо збільшеного розміру його частки в домоволодінні та побудованих будівель, які знаходяться в його постійному користуванні і володінні, між ним і відповідачами немає. Тому, на підставі ст. 357 ЦК України, просив його позовні вимоги задовольнити в судовому порядку.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20.10.2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визначено ОСОБА_2 53/100 частини у домоволодінні №13 по вулиці Матюшенко у м. Одесі. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 53/100 частини домоволодіння №13 по вулиці Матюшенко у м. Одесі, яка складається: з житлового будинку під літерою «И» повністю, загальною площею 32,3 кв./м., житловою площею 13,5 кв./м.; в житловому будинку під літерою «А»: з кухні 1-1, площею 8,5 кв./м., ванної кімнати, 1-2, площею 4,7 кв./м., туалету 1-3, площею 0,9 кв./м., веранди 1-4, площею 8,4 кв./м., коридору 1-5, площею 7,3 кв./м., житлової кімнати 1-7, площею 13,9 кв./м. та господарських будівель: сараю під літерою «М», сараю двоповерхового під літерою «Л», гаражу під літерою «К», а також 1/2 частини огорожі №1, огорож №2,3, 1/2 частини вимощення і вимощення ІІ, зазначених в технічному паспорті по домоволодінню, виготовленого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» 26.04.2012 року (інвентаризаційна справа №4620, реєстровий номер 16 доп-162-14276).

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 мотивує тим, що про день та час розгляду справи він не був повідомлений належним чином, що позбавило його можливості подати своїх заперечень. Також зазначає, що є посилання суду першої інстанції на визнання відповідачами позову є невірним, оскільки він не подавав до загальної канцелярії суду письмової заяви про повну згоду з позовними вимогами і їх обґрунтуванням та не просив розглянути справу за його відсутності. Крім того ОСОБА_3 стверджує, що наявна в матеріалах справи розписка-згода від 31.08.2016 року, яку нібито підписали усі відповідачі, ним не підписувалася та відповідач ОСОБА_5 31.08.2016 року не міг підписати вказану заяву, бо 02.07.2016 року помер. ОСОБА_3 вважає, що районним судом не було враховано те, що ОСОБА_2 у 2011 році вже звертався до суду з подібним позовом, у якому ставив питання про зміну його частки на підставі довідки КП «ОМБТІ та РОН» про розрахунок часток у домоволодіння № 13 по вул. Матюшенко, м. Одеса від 26.04.2012 року, та у задоволені позову було відмовлено. При цьому, суд під час розгляду цієї справи дійшов до висновку, що позивач не отримував дозволу на перебудову сараю під літ. «В» на літню кухню розміром 4,4 X 10,4 м та навісу літ. «З» в гараж розміром 3,1 X 7,0 м., та судом було встановлено наявність самовільної будови гаражу під літ. «К», відсутність права власності на новозбудовані будівлі, проведений 26.04.2012 року КП «ОМБТІ та РОН» розрахунок часток значно зменшує розмір часток відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_7 Також ОСОБА_3 зазначає, що наявні невідповідності у наданих позивачем ОСОБА_8 готовності обєкту до експлуатації від 23.04.2010 року №401 та Сертифікаті відповідності №15000401 від 23.04.2010 року ставлять під сумнів їх достовірність.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.04.2017 року, залучено до участі у справі правонаступника відповідача ОСОБА_5 -ОСОБА_4.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду не відповідає.

Суд першої інстанції задовольнивши позовні вимогивиходив з того, що відповідачі в судове засідання не прибули, подавши до загальної канцелярії суду письмові заяви про повну згоду з позовними вимогами і їх обґрунтуванням та просили розглянути справу за їх відсутності, при цьому посилався на частину 4 статті 174 ЦПК України, згідно якої у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи, зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права виходячи з наступного.

Матеріали справи не містять відомостей про повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи, також відсутні клопотання про розгляд справи за відсутності відповідачів, відсутня заява про визнання позовних вимог (на яку суд посилається як на підставу для задоволення позову), крім того необхідно вказати, що на аркуші справи 26 міститься розписка-угода, яка датована 31.08.2016 року, з тексту якої вбачається, що ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не заперечують, щоб ОСОБА_2 затвердив перерахунок по домоволодінню №13 по вул. Матюшенко, при цьому з вказаної розписки неможливо встановити, яку саме частку погоджено відповідачами, до того ж, ОСОБА_5 на час підписання розписки, згідно свідоцтва серії Ш-ЖД №454869, вже був померлим.

Враховую вказані обставини, у суду першої інстанції не було правових підстав для розгляду справи 20.10.2016 року та задоволення позову.

Ухвалюючи власне рішення колегія суддів дійшла висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 являється власником 7/80 частини домоволодіння №13 по вулиці Матюшенка у м. Одесі, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою Одеською державною нотаріальною конторою 26.11.1984 року, зареєстрованого 14.06.1985 року в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації під реєстровим номером №14276 на сторінці 162 в книзі 16 доп. та власником інших 7/80 частини цього ж домоволодіння, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Одеською державною нотаріальною конторою 13.12.1984 року, зареєстрованого 14.06.1985 року під реєстровим номером №14376 на сторінці №162 в книзі 16 доп., яке в цілому складалося з житлових будинків під літерами «А,Б», загальною площею 79,2 кв./м., двох сараїв під літерами «В, Г», двох літніх кухонь під літерами «Д, Е», огорожі та мостіння, розташованих на земельній ділянці, площею 469 кв./м.

Під час проживання в домоволодінні, з метою поліпшення житлових умов своєї сімї, за згодою інших співвласників домоволодіння, на вказаній земельній ділянці позивач побудував житловий будинок під літерою «И», двоповерховий сарай під літерою «Л», сарай під літерою «М» та гараж під літерою «К», що фактично підтвердили відповідачі по справі своїми письмовими заявами про повне визнання позовних вимог та їх обґрунтування і що підтверджується сертифікатом відповідності №15000401 від 23.04.2010 року.

Побудовані будівлі були позивачем ОСОБА_2 здані в експлуатацію, що підтверджується актом готовності обєкта до експлуатації №401 від 23.04.2010 року, складеного, погодженого і підписаного членами комісії та виданим Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю сертифікатом відповідності за №15000401 від 23.04.2010 року.

Після здачі вказаних будівель в експлуатацію та отримання сертифікату, Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації», було проведено перерахунок часток усіх співвласників домоволодіння №13 по вулиці Матюшенка у м. Одесі, відповідно до якого, частка позивача в домоволодінні стала складати 53/100 частин, та яка фактично складається з житлового будинку під літерою «И» повністю, загальною площею 32,3 кв./м., житловою площею 13,5 кв./м., в житловому будинку під літерою «А» з кухні 1-1, площею 8,5 кв./м., ванної кімнати, 1-2, площею 4,7 кв./м., туалету 1-3, площею 0,9 кв./м., веранди 1-4, площею 8,4 кв./м., коридору 1-5, площею 7,3 кв./м., житлової кімнати 1-7, площею 13,9 кв./м. та господарських будівель: сараю під літерою «М», сараю двоповерхового під літерою «Л», гаражу під літерою «К», а також 1/2 частини огорожі №1, огорож №2,3, 1/2 частини вимощення і вимощення ІІ, зазначених в технічному паспорті по домоволодінню, виготовленого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» 26 квітня 2012 року (інвентаризаційна справа №4620, реєстровий номер 16 доп-162-14276), що підтверджується довідкою, вказаного вище Комунального підприємства, про розрахунок часток у домоволодінні №13 по вулиці Матюшенка у м. Одесі, за №345436.69 від 26.04.2012 року.

Колегією встановлено, що 25.03.2013 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.06.2013 року, по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_3, треті особи Одеська міська рада та КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості», про зміну розміру часток у праві спільної часткової власності, встановлено, наступні обставини.

ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.11.1984 року є власником 7/80 частин домоволодіння по вул.Матюшенко, 13 в м.Одесі, і також власником ще 7/80 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.12.1984 року.

Відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_7 належить по 7/80 частин кожному на підставі свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння від 26.09.1984 року, виданого ЖКВ виконкому Ленінської райради.

ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.04.2007 року належить 13/20 частин вказаного домоволодіння.

Вказані розміри часток співвласників підтверджуються також і довідкою КП «ОМБТІ та РОН» від 04.03.2009 року (а.с.15).

Рішенням міжвідомчої комісії Ленінської райради народних депутатів від 15.05.1986 року (протокол №3) позивачу було надано дозвіл на знесення наявного сараю літ. «В» та побудову літньої кухні площею не більше 10 кв.м, та сараю площею не більше 10 кв.м на відстані не менше 7 м. від будинку (а.с.14). Також в підтвердження отримання дозволу перебудови сараю під літ. «В» на літню кухню але вже розміром 4,4 Х 10,4 м та навісу літ. «З» в гараж розміром 3,1 Х 7,0 м. позивач ОСОБА_2 надав рішення міжвідомчої комісії Ленінської райради народних депутатів від 12.10.1989 року, протокол №12 (а.с.222).

Однак, достовірність даного доказу викликає сумнів, тому не приймається судом до уваги як доказ, оскільки в оригіналі протоколу міжвідомчої комісії Ленінської райради народних депутатів №12 від 12.10.1989 року, який було представлено Департаментом архівної справи та діловодства Одеської міської ради, звернення ОСОБА_2 взагалі не розглядалося (а.с.224-240). Отже, суд приходить до висновку, що позивач не отримував дозволу на перебудову сараю під літ. «В» на літню кухню розміром 4,4 Х 10,4 м та навісу літ. «З» в гараж розміром 3,1 Х 7,0 м.

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №691 від 24.06.2009 року було затверджено акт державної приймальної комісії про готовність закінчених будівництвом: прибудови літ. «б1» (площею 18,4 кв.м) до жилого будинку літ. «Б» та гаража літ. «Ж» (площею 11,2 кв.м) за адресою: м.Одеса, вул.Матюшенка,13 замовник будівництва відповідач ОСОБА_3 (а.с.62-65).

На підставі акту готовності обєкту до експлуатації від 23.04.2004 року позивачу ОСОБА_2 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області було видано сертифікат відповідності, яким було засвідчено відповідність закінченого будівництвом обєкта: будівництво житлового будинку літ. «Н» - 32,30 кв.м, літ. «Л» сарай, літ. «М» - сарай (а.с.124-129).

Таким чином, судом встановлено наявність самовільної будови гаражу під літ. «К», відсутність права власності на новозбудовані будівлі, проведений 26.04.2012 року КП «ОМБТІ та РОН» розрахунок часток значно зменшує розмір часток відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_7

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь у справі ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Інструкція про проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна, що затверджена постановою Кабінету Міністрів України 12.07.2007 року, передбачає, що у разі невідповідності розміру часток, зазначених у правовстановлюючих документах, реальним часткам, за згодою співвласників виконується розрахунок відповідних часток обєкта нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлюючих документів.

З огляду на викладене, обовязковою умовою для затвердження перерахунку розміру часток у спільному домоволодінні у звязку з прибудовою необхідна згода співвласників.

Верховний Суд України у Постанові Пленуму №7 від 4.10.1991 року (із змінами) у п.12 зазначив, що «при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої ради і за згодою решти учасників спільної власності. Спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру часток в праві власності на будинок».

Пунктами 2.3, 3.11 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом від 18.06.2007 року за N 55 Міністерства з питань житлово-комунального господарства, не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. За наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об'єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону. Самочинно збудовані об'єкти нерухомого майна до розрахунку не включаються.

Згідно частини 4 ст.357 ЦК України надає співвласнику житлового будинку право зробити відповідно до встановленого законом порядку добудову (прибудову) за свій рахунок незалежно від згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки позивач відповідно до закону не набув права власності на самочинні прибудови, не отримав згоди решти учасників спільної власності на збільшення встановленого раніше розміру часток, то правові підстави для задоволення позову відсутні.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, зроблені з порушення норм матеріального та процесуального права, на підставі п.п. 1,3,4 ст. 309 ЦПК України, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

У звязку з задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені останнім та документально підтверджені судові витрати у виді судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги у розмірі 606,32 грн.

Крім того, у звязку з задоволенням 10.01.2017 року клопотання ОСОБА_3 про відстрочку по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 6972,68 грн. та задоволенням апеляційної скарги останнього, зазначена сума судового збору підлягає стягненню з ОСОБА_2 в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.10.2016 року скасувати і ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 (правонаступника ОСОБА_5) та ОСОБА_6 про визначення частки у спільній частковій власності і визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 606,32 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 6972,68 грн.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

ОСОБА_9