Провадження №2/751/286/17
Рішення

Іменем України

24 травня 2017 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Мороз К. В.

при секретарі Гнатюк І. М.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідачів ОСОБА_5, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Геза І.А., представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа головний державний виконавець Новозаводського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_8, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Геза Ігор Анатолійович про визнання договорів дарування недійсними,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування 1/2 частини будинку № АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_3, № 469 від 30.08.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Гезою Ігорем Анатолійовичем, визнання недійсним договору дарування 1/2 частини будинку № АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_4, № 475 від 05.09.2016 року посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Гезою Ігорем Анатолійовичем, застосування двосторонньої реституції, стягнення з відповідачів судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору.

Свої вимоги мотивує тим, що до Новозаводського районного суду м. Чернігова ним була подана позовна заява до відповідача ОСОБА_9 (батька відповідачів) про стягнення грошового боргу за розпискою та 3% річних. Ціна позову складала 263679 грн. 32 коп..

03.08.2016 року позивач звернувся до Новозаводського районного суду м. Чернігова з заявою про забезпечення позову. 03 серпня 2016 року суддя Новозаводського районного суду м. Чернігова Овсієнко Ю.К. виніс ухвалу, якою наклав арешт на будинок АДРЕСА_1, який належить відповідачу ОСОБА_9. У вказаній ухвалі зазначено, що вона виконується негайно, її оскарження не зупиняє виконання ухвали.

04 серпня 2016 року ухвала Новозаводським районним судом була направлена до Новозаводського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області та до Другої чернігівської нотаріальної контори.

Відповідно до постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 15929739 за підписом ОСОБА_8 було встановлено, що ухвала № 751/7546/16ц від 03 серпня 2016 року судді Новозаводського районного суду м. Чернігова Ю.К. Овсієнко не набрало законної сили, і керуючись ст. 22, п.3 ч.1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документу та у відкритті виконавчого провадження.

Як на даний час стало відомо позивачу, боржник - ОСОБА_9 30.08.2016 року подарував 1/2 частину будинку № АДРЕСА_1 дончці ОСОБА_3 (відповідач). Крім того, 05.09.2016 року ОСОБА_10 подарував 1/2 будинку № АДРЕСА_1 доньці ОСОБА_4 (відповідач).

Арешт на вказаний будинок був накладений 26.09.2016 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 помер і за життя відчужив свій будинок на користь дочок (відповідачів) щоб уникнути стягнення заборгованості в порядку передбаченому законодавством України.

Позивач зазначає, що укладення договорів дарування від 30.08.2016 року та від 26.09.2016 року згідно якого ОСОБА_9 подарував спірний будинок відповідачам, без врахування ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.08.2016 року про накладення арешту, грубо порушують права позивача як стягувача. Вважає, що вказані правочини, а саме договори дарування зазначеної квартири, є такими, що порушують публічний порядок, зокрема, якщо вони були спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, так як укладені з порушенням норм права.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Пояснив, що він позичив ОСОБА_9 гроші в 2013 році, написали розписку, але гроші боржник не повертав. Обіцяв продати майно в м. Севастополі, потім захворів, тому повернення затрималося. Разом з ОСОБА_11 приїжджали за місцем проживання ОСОБА_9 в серпні 2016 року, так як позивач бажав повідомити членів сім'ї про наявність боргу, спору в суді. Після отримання копії ухвали суду про забезпечення позову, позивач телефонував ОСОБА_9, але той трубку не брав, тому ОСОБА_11 домовився про зустріч, з умовою, щоб були дочки. У присутності дочки ОСОБА_9 визнав наявність боргу. Суд був призначений на 26.09.2016 року і там позивач дізнався про те, що ОСОБА_9 помер.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Пояснив, що на час відчуження квартири, ОСОБА_9 і його дочки знали про накладення арешту, що підтверджується показами свідків в судовому засіданні, які дали покази, що в серпні 2016 року позивач повідомляв ОСОБА_9 про наявність заборони про відчуження будинку і даними про направлення листа боржнику, з постановою про відмову у відкритті виконавчого провадження, з виконавчої служби. Підставою визнання правочинів недійсними є ч.1 ст. 203 ЦК України, оскільки порушений публічний порядок. Державна виконавча служба протиправно відмовила у відкритті виконавчого провадження, не внесла ухвалу судді до реєстру і тому на момент укладання оспорюваних правочинів заборони не було. Наявність заповіту ОСОБА_9 на ім'я дочок свідчить про його волю, якби не було спору, не накладалося обтяження, тому б не укладалися договори дарування.

Відповідач ОСОБА_9 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову. Пояснила, що вона 08.09.2016 року отримала листа на адресу батька, батько був у поганому стані і вона не відкривала конверт, знайшла його лише після смерті батька. До 08.09.2016 року про суд нічого не знали, це було після укладення договору. Додала що ОСОБА_1 приїжджав до батька з два - три тижні до смерті останнього, показував розписку. Додала, що будинок батько дарував, щоб молода жінка та дитина не мали претензій, так як це будинок батьків відповідачів.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову. Пояснила, що вона познайомилася з ОСОБА_1 в середині вересня 2016 року, коли викапували картоплю, а позивач і ОСОБА_11 приїхали до батька. Тоді ОСОБА_1 показав розписку, що є борг, батько погодився з боргом, запропонував взяти гроші з рибного бізнесу, не чіпати дівчат, будинок. Про заповіт відповідач знала з 2010 року, батько бажав будинок залишити лише донькам. Договір дарування підписав, щоб залишити будинок їй та сестрі, оскільки у нього є дружина з маленькою дитиною. Про арешт будинку дізналися 26.09.2016 року із суду. ОСОБА_12 показував розписку і була визначена сума боргу 10000 дол. США.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Позов не мотивований, відсутні обґрунтування, невідомо, яке право захищає позивач. Немає доказів зобов'язання ОСОБА_9 перед ОСОБА_1 і обізнаність ОСОБА_9 про наявність заборони відчуження саме будинку. Копія листа державної виконавчої служби не свідчить про отримання копії постанови ОСОБА_9, приїзд ОСОБА_1 відбувався після укладання договорів дарування, у вересні 2016 року. Укладання оспорюваних правочинів не пов'язано з наявністю боргу, а пов'язано з наявністю у ОСОБА_9 дружини та малолітньої дитини, які мають обов'язкову частку у спадковому майні.

Представник Новозаводського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в судовому засіданні пояснила, що 03.08.2016 року надійшла ухвала з Новозаводського районного суду м. Чернігова, яка не набула законної сили, без заяви ОСОБА_1 або його представника. Державний виконавець, керуючись ЗУ «Про виконавче провадження» виніс постанову, яка згідно журналу вихідної кореспонденції направлена 26.09.2016 року. Постанова про відмову у відкриті виконавчого провадження направляється боржнику, стягувачу та суду.

Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Геза І.А. в судовому засіданні пояснив, що він посвідчував договір дарування ОСОБА_9 на обдарованих ОСОБА_4 і ОСОБА_3. Перевіривши відсутність арешту, вчинив нотаріальну дії з посвідчення договорів дарування, оскільки не було правових підстав для відмови у вчиненні цих дій.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні надав покази, що в 2013 році ОСОБА_9 взяв борг в сумі 10000 дол. США у ОСОБА_1 на 6 місяців, але борг не повернув, це відомо зі слів позивача і саме свідок їх познайомив. ОСОБА_1 неодноразово звертався до ОСОБА_9 з вимогою про повернення боргу, той обіцяв, але не повертав. Потім ОСОБА_1 повідомив свідка, що має намір подати до суду, про що свідок сказав ОСОБА_9. На початку серпня 2016 року ОСОБА_1 повідомив свідка, що прийшла ухвала про накладення арешту на будинок. Свідок разом з ОСОБА_1 приїжджали на АДРЕСА_1 в сім'ю ОСОБА_9 і в присутності спочатку самого ОСОБА_9, а потім підійшли дочки, вели розмову про те, що ОСОБА_1 отримав ухвалу про накладення арешту на майно. Спілкувалися більше з ОСОБА_9, підходила ОСОБА_3, але більше спілкувалися з ОСОБА_4. Суть розмови зводилася про наявність боргу в сумі 10000 дол. США і необхідності повернення. В будинку ОСОБА_1 казав ОСОБА_9, що отримав судовий документ, що на будинок накладено арешт, ОСОБА_9 не просив надати копію документа, він сказав, що все вирішить, щодо арешту ОСОБА_9 нічого не говорив. Свідок з ОСОБА_1 приїжджали в серпні 2016 року, після отримання ухвали позивачем пройшло днів десять, але в понеділок. У вересні 2016 року свідок у ОСОБА_9 не був, можливо 1 чи 2 вересня приїжджав, але сам.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що є чоловіком ОСОБА_3 і про накладення арешту він дізнався після смерті ОСОБА_9. ОСОБА_1 приїжджав до них з ОСОБА_11 в десятих числах вересня. Він з дружиною копали картоплю, розмови не чули. Лист з суду забрали за два тижня до смерті ОСОБА_9, віддали йому, це було в десятих числах вересня, чи відкрив ОСОБА_9 листа, свідок не знає. ОСОБА_11 деякий час ОСОБА_3 перебирала речі і знайшла листа, з'ясувалося, що 26.09.2016 року накладено арешт на будинок, до цього про це не було відомо. Інших повісток не було, свідок не бачив.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні надав покази, що є чоловіком ОСОБА_15. Про накладення арешту їм стало відомо після смерті ОСОБА_9, про отримання документів з суду ОСОБА_9 нічого не говорив. Після дарування будинку ОСОБА_9 своїм дочкам, дружина свідка зателефонувала і повідомила, що приїжджав ОСОБА_11 з якимсь чоловіком, який показав розписку про борг ОСОБА_9.

Допитаний в якості свідка позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні показав, що 04.08.2016 року його дружина отримала листа, 05.08.2016 року він дізнався про накладення арешту. ОСОБА_11 тиждень після отримання ухвали разом з ОСОБА_11 їздив на АДРЕСА_1 до ОСОБА_9. Сказав, що хоче його дочкам розповісти про борг, щоб розрахуватися без суду, після чого ОСОБА_9 покликав дочок і сказав їм що є борг і до суду подано позов. Зустріч була в понеділок, в середні серпня 2016 року. Про арешт йшла мова, ОСОБА_1 сказав, що є розписка, він подав до суду, є ухвала про накладення арешту на будинок. Розписку давав читати ОСОБА_15, ухвалу нікому не показував, документів про накладення арешту не залишав, про день судового засідання також було відомо, але нікому не казав. ОСОБА_9 говорив, що звернувся до суду про стягнення боргу і накладено арешт, але саму ухвалу не давав, ОСОБА_16 не просив її, все було на словах.

Допитана в якості свідка відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні дала покази, що про арешт на будинок дізналися після смерті ОСОБА_9 - в грудні 2016 року, коли надійшло повідомлення для неї і ОСОБА_4. ОСОБА_1 бачила раніше, він приходив в цех, але невідомо в якості кого. Вдома по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 був лише один раз, коли вони викапували картоплю, на початку вересня 2016 року. Додала, що в середині серпня 2016 року ОСОБА_11 та ОСОБА_1 не приїжджали до ОСОБА_9. Весь час свідок була вдома, доглядала за батьком. Були вони тільки у вересні, показували розписку сестрі ОСОБА_4, ОСОБА_9 погодився, говорив, що частину грошей повертав. ОСОБА_9 в травні - червні лежав в лікарні, в липні був вже вдома, але не міг сам ходити, йому допомагали. Коли виписали з лікарні, був у поганому стані, дали направлення на морфій, потім йому стало легше, він продав машину, гроші віддав дружині, а їм з сестрою подарував будинок.

Допитана в якості свідка відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні дала покази, що вона познайомилася з ОСОБА_1 у вересні 2016 року, за два тижня до смерті ОСОБА_9, ОСОБА_1 приїжджав до них додому разом з ОСОБА_11 і показав розписку на 10000 доларів США, про арешт мови не йшло. Про суд ОСОБА_1 повідомив після смерті ОСОБА_9, після 40 днів. Додала, що вона з батьком не жила, сестра жила в будинку з батьком. ОСОБА_9 заповіт залишив на неї та сестру, коли розлучався з їх матір'ю, оскільки це був їх будинок.

Вислухавши осіб, які брали участь в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, судом встановлено і не оспорювалося сторонами, що ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року ( актовий запис про смерть № 2645 від 27 вересня 2016 року а. с. 93-94), належало на праві приватної власності житловий будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1. 30 серпня 2016 року відповідно до Договору дарування частини житлового будинку, зареєстрованого в реєстрі за № 469, ОСОБА_9 подарував 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_17 ( а. с. 107-108). 05 вересня 2016 року відповідно до Договору дарування частини житлового будинку, зареєстрованого в реєстрі за № 475, ОСОБА_9 подарував 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_18 ( а. с. 113-114). З копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 30.08.2016 року і станом на 05.09.2016 року ( а. с. 109-112, 117-120) вбачається, що обтяження на нерухоме майно - будинок АДРЕСА_1, майно ОСОБА_9, не накладено.

03 серпня 2016 року по справі № 751/7546/16-ц, провадження № 2-з/751/19/16 ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова накладено арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності на підставі дублікату договору дарування № 1-287 від 15.01.1991 року, посвідченого державним нотаріусом державного нотаріального архіву Чернігівської області ОСОБА_19, ОСОБА_9, (ід. № НОМЕР_1) паспорт громадянина України серія та номер НОМЕР_2, виданий 22.11.1995 р. Новозаводським ВМ УМВС України в Чернігівській області ( а. с. 81-82). Копію ухвали надіслано до Новозаводського відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, Другої Чернігівської державної нотаріальної контори та заявнику згідно листа від 04.08.2016 року ( а. с. 79). 10.08.2016 року головним державним виконавцем Новозаводського ВДВС м. Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження ( відмова у прийнятті до провадження виконавчого документа) згідно ст. 22, п.3 ч.1 ст. 26 ЗУ "Про виконавче провадження" ( а. с. 85). Згідно листа №1378/15 від 10.08.2016 року ( а. с. 85) постанова була надіслана до Новозаводського районного суду міста Чернігова, ОСОБА_9, ОСОБА_1 ( а. с. 85), Новозаводським районним судом м. Чернігова постанова отримана 19.08.2016 року( а. с. 85). 15.09.2016 року Новозаводський районний суд міста Чернігова повторно надіслав копію ухвали від 03.08.2016 року для виконання ( а. с. 86). 26.09.2016 року державним виконавцем Новозаводського ВДВС м. Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області винесена постанова про закінчення виконавчого провадження згідно п. 8 ч.1 ст. 49, ст. 50 ЗУ "Про виконавче провадження" ( а. с. 100).

В провадженні Новозаводського районного суду міста Чернігова знаходиться цивільна справа № №751/7546/16-ц, провадження № 2/751/1097/16 ( а. с. 71) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про стягнення грошового боргу за розпискою та 3% річних ( а. с. 68-69). Судове засідання було призначено на 28 вересня 2016 року о 09.00 год. ( а. с. 71), судову повістку ОСОБА_1 отримав 04.08.2016 року ( а. с. 78), а ОСОБА_9 отримав за дорученням ( дочка) 08.09.2016 року ( а. с. 78)

10.02.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Другої чернігівської державної нотаріальної контори з претензією до спадкового майна ОСОБА_9, як вимогу кредитора при вирішення питання про спадщину та спадкоємців ( а. с. 101, 102).

З копії журналу реєстрації вихідної кореспонденції Новозаводського ВДВС м. Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області вбачається, що ОСОБА_1 надісланий лист 26.09.2016 року та 05.10.2016 року ( а. с. 150-152, 154, 156), ОСОБА_9 надісланий лист 05.10.2016 року ( а. с. 154-155).

Копія медичної документації ОСОБА_9 підтверджує стан його здоров'я з 14 по 22 червня 2016 року ( а. с. 42-45)

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв'язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.

При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

В розумінні вищенаведених норм права ОСОБА_1 має суб'єктивне право оскаржити оспорюваний правочин, з метою приведення сторін недійсного правочину до того стану, який сторони, мали до вчинення правочину і предмет правочину перебував у власності ОСОБА_9 на час відкриття спадщини, щоб будинок входив до спадкового майна, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації ОСОБА_1 прав на примусове виконання рішення у справі № 751/7546/16-ц, про стягнення з ОСОБА_9 грошового боргу за розпискою та 3% річних.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов'язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З урахуванням особливостей мети забезпечення позову, заява про забезпечення позову розглядається судом у день її надходження, копія ухвали про забезпечення позову надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення, відповідна ухвала суду виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, і крім того, навіть оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи (стаття 153 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів та показів свідків, суд приходить до висновку, що суду не надано належних та допустимих доказів, що ОСОБА_9 був достеменно обізнаний про застосування заходу забезпечення позову ОСОБА_1 по справі № 751/7546/16-ц, а саме накладення арешту на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до ухвали Новозаводського районного суду міста Чернігова від 03 серпня 2016 року по справі № 751/7546/16-ц, провадження № 2-з/751/19/16, а тому правомірно розпорядився майном, що йому належало і відсутні підстави визначені ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України для визнання недійсним договору дарування 1/2 частини будинку № АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_3, № 469 від 30.08.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Гезою Ігорем Анатолійовичем, визнання недійсним договору дарування 1/2 частини будинку № АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_4, № 475 від 05.09.2016 року посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Гезою Ігорем Анатолійовичем, застосування двосторонньої реституції.

З показів свідка ОСОБА_11 і позивача ОСОБА_1, допитаного в якості свідка вбачається, що під час зустрічі ОСОБА_1 та ОСОБА_9, при якій також були присутні ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_3 по АДРЕСА_1, ОСОБА_1 не надавав копію ухвали Новозаводського районного суду міста Чернігова від 03 серпня 2016 року по справі № 751/7546/16-ц, провадження № 2-з/751/19/16 для ознайомлення. З наданої копії цивільної справи № 751/7546/16-ц ( а. с. 68-100) не підтверджується факт отримання ОСОБА_9 копії ухвали Новозаводського районного суду міста Чернігова від 03 серпня 2016 року по справі № 751/7546/16-ц, провадження № 2-з/751/19/16 або постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №51929739 в строк до 30 серпня 2016 року або до 05 вересня 2016 року.

Згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з позивача на користь кожного відповідача підлягає стягненню понесені і документально підтверджені судові витрати - витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. ( а. с. 46, 47) за участю адвоката ОСОБА_5 в судових засіданнях 16.01.2017 року, 03.03.2017 року, 27.04.2017 року, 24.05.2017 року.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 203, 215 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 10, 11, 57-64, 88, 209, 212-215, 218 Цивільно процесуального кодексу України, суд, -

Вирішив:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа головний державний виконавець Новозаводського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_8, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Геза Ігор Анатолійович про визнання договорів дарування недійсними - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 3000 ( три тисячі) грн. 00 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 3000 ( три тисячі) грн. 00 коп..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд міста Чернігова.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя К. В. Мороз