Номер провадження: 22-ц/785/2909/17
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

з участю секретаря - Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 19 січня 2017 року,-

встановила:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів і в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 05.06.2016 року між сторонами укладено договір № 37/23 про намір укласти нотаріально посвідчений договір відчуження квартири АДРЕСА_1. За умовами вказаного договору позивач передав відповідачу в рахунок майбутніх платежів аванс у розмірі 2000,0 доларів США. Однак, того ж дня позивач дізнався, що квартира АДРЕСА_1 фігурує у кримінальному провадженні, у зв'язку із чим заінтересованість у квартирі відпала. Відповідач повернула позивачу частину коштів у розмірі 1 000 дол. США, однак іншу частину коштів відповідач відмовилася повернути у добровільному порядку.

Позивач ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 24 898,07 грн. та стягнути судовий збір (а.с.3-5).

У жовтні 2016 року відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою про стягнення суми авансу та відшкодування моральної шкоди і в обґрунтування вимог посилалася на те, що відмова ОСОБА_2 від укладання нотаріально посвідченого договору відчуження квартири з причини фігурування квартири у кримінальному провадженні є надуманою та свідчить про порушення ОСОБА_2 умов договору № 37/23 про намір. ОСОБА_3 посилалася на те , що передала ОСОБА_2 частину коштів у розмірі 1 000 дол. США під впливом погроз, тому змушена звертатися до суду із вимогами про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 просила суд стягнути з ОСОБА_2 суму частини авансу у розмірі 25 660,00 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн. (а.с.39).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 первісний позов підтримав та просив його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала зустрічний позов та просила відмовити у задоволені первісного позову.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 19 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 24 898,07 грн. /двадцять чотири тисячі вісімсот дев'яносто вісім гривень 07 копійок/.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу та відшкодування моральної шкоди, - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким позов ОСОБА_3 в частині стягнення з ОСОБА_2 25600 грн. задовольнити, в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовити.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції задовольняючи позов ,виходив з того, що за попереднім договором від 05.06.2016 року ,позивач ОСОБА_2 набув право вимоги авансу у розмірі 1000 дол. США ,що еквівалентно 24 898,07 грн.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ,суд першої інстанції посилався на те, що зустрічні позовні вимоги є взаємовиключними з первісним позовом та є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Статтею 635 ЦК України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Статтею 570 ЦК України передбачено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Судом першої інстанції встановлено,що 05.06.2016 року між сторонами та з участю ТОВ «Атланта», був укладений , договір № 37/23 про намір укласти нотаріально посвідчений договір відчуження квартири АДРЕСА_1 /а.с. 9/.

Відповідно до п.2.1 договору,сторони визначили вартість квартири ,що становить в еквіваленті 84 000 дол. США.

Відповідно до п. 4.4 Договору Покупець гарантує придбання об'єкта в порядку, встановленому Договором, і для забезпечення виконання зобов'язання по даному Договору, у відповідності до ч. 2 ст. 546 ЦК України, передає, а Власник приймає «забезпечувальний платіж» - грошову суму у гривнях, що еквівалентна 2000 дол. США по офіційному курсу на день укладання даного Договору. «Забезпечувальний платіж», за взаємною згодою Власника і Покупця буде зарахований в рахунок належних платежів по договору відчуження об'єкта.

В той же день позивачем ОСОБА_2 на виконання умов договору № 37/23 було передано ОСОБА_3 2000 дол. США ,про що сторони не заперечують.

Звертаючись до суду з позовом , позивач ОСОБА_2 посилався на те,що в той же день він дізнався ,що квартира ,яку він мав намір придбати фігурує в матеріалах кримінального провадження про сутенерство,що супроводжується ризиками для права власності наступного власника квартири.

09.06.2016 року на вимогу ОСОБА_2 про повернення коштів , оскільки ОСОБА_2 відмовився придбати спірну квартиру з вищенаведених підстав , відповідач ОСОБА_5 повернула позивачу частину, раніше отриманих коштів у розмірі 1000 дол. США.

Суд першої інстанції задовольняючи первісний позов , вірно посилався на те,що отримані відповідачем кошти є авансом та підлягають поверненню позивачу.

З врахуванням того, що ОСОБА_3 була повернута лише частина коштів ,залишок отриманого авансу у розмірі 1000 дол. США ,що еквівалентно 24 898,07 грн. також підлягають поверненню.

Суд першої інстанції ,задовольняючи первісний позов вірно посилався на правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 року по справі № 6-176цс12.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом , ОСОБА_3 посилалася на те,що повернення нею частини отриманих за договором № 37/23 коштів у розмірі 1000 дол. США було здійснено внаслідок застосування до неї зі сторони ОСОБА_2 погроз та шантажу.

Матеріали справи не містять, а ОСОБА_3, всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України ненадані докази ,передачі коштів внаслідок застосування ОСОБА_2 до відповідача погроз та шантажу.

Згідно з ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. За правилом ч.ч.1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Суд першої інстанції , частково задовольняючи первісний позов , вірно стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аванс в еквіваленті на гривню України , що становила за офіційним курсом НБУ у розмірі 24 898,07 грн.

Суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та з урахуванням зібраних доказів дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо ненадання судом першої інстанції належної оцінки договору про намір укласти правочин та порушення судом ст. 535 ЦК України не заслуговують на увагу , оскільки такий довід є припущенням.

Інших доводів ,які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції ОСОБА_3 не наведено.

За таких обставин, відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, п.1 ч.1 ст.307, 315,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 19 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П. Заїкін

С.О.Погорєлова