У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, третя особа - департамент державної виконавчої служби України, про стягнення заборгованості із заробітної плати, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 15 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 12 лютого 1973 року по 6 червня 2000 року він працював у відкритому акціонерному товаристві «Слов'янський керамічний комбінат» (далі - ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат»). З 1 січня 1999 року підприємство припинило виплачувати працівникам заробітну плату. При звільненні з підприємства відповідач був зобов'язаний провести повний розрахунок, однак цього не зробив, мотивуючи це скрутним фінансовим становищем. Заборгованість із заробітної плати складає 2 472 грн 04 коп. Постановою господарського суду Донецької області від 9 серпня 2004 року ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» визнано банкрутом, ліквідатором призначено ОСОБА_4 Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2016 року стягнуто з ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» на його користь вказану суму заборгованості по заробітній платі. Вважав, що оскільки державний пакет акцій заводу складав 92,897 % статутного капіталу, державні органи не вжили заходів щодо сплати заборгованості по заробітній платі, то держава Україна має нести субсидіарну відповідальність згідно зі ст. 619 ЦК України.

У зв'язку з цим позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 2 472 грн 04 коп.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 15 листопада 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити рішення про задоволення його позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що між сторонами не існувало будь-яких зобов'язань, вони не знаходились у трудових відносинах, Державна казначейська служба України не є правонаступником товариства.

Зазначені висновки судів, зроблені на підставі доказів, які належним чином оцінені згідно з правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Судом установлено, що ОСОБА_3 працював у ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат».

Згідно листа головного управління юстиції в Донецькій області управління державної виконавчої служби від 21 листопада 2013 року постановою господарського суду Донецької області від 9 серпня 2004 року ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» визнано банкрутом, ліквідатором призначено ОСОБА_4 Зведене виконавче провадження щодо стягнення заборгованості з ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» знищено згідно акту про знищення виконавчих проваджень та інших документів органу державної виконавчої служби від 17 травня 2008 року.

Відповідно до листа арбітражного керуючого від 31 березня 2016 року № 1-31-03/33/41Б заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_3 становить 2 472 грн 04 коп.

Згідно з листом заступника начальника регіонального відділення Фонду державного майна України в Донецькій області станом на 1 серпня 2013 року у статутному капіталі ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» налічується державний пакет акцій у розмірі 92,897 %.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2016 року стягнуто з ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» на користь ОСОБА_3 суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 2 472 грн 04 коп.

Згідно з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, казначейство забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунку та управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються. Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку і своїм найменуванням.

Відповідно до ч. 1 ст. 619 ЦК України лише договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Згідно з ч. 2 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

Частиною 1 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому у першу чергу задовольняються вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв'язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов'язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідної допомоги, належної працівникам у зв'язку з припиненням трудових відносин та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЦК України акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, у межах вартості акцій, що їм належать.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про акціонерні товариства» засновниками акціонерного товариства визнаються держава в особі органу, уповноваженого управляти державним майном, територіальна громада в особі органу, уповноваженого управляти комунальним майном, а також фізичні та/або юридичні особи, що прийняли рішення про його заснування.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Також, згідно з ч. 1 ст. 176 ЦК України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, з дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, виходячи з того, що до спірних правовідносин має застосовуватись трудове законодавство, а додаткова (субсидіарна) відповідальність не може застосовуватись до трудових правовідносин, оскільки виникає лише у разі порушення зобов'язання, якого між сторонами не існувало.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 15 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик