Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

23 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтко Ю.Б.,

за участю секретаря судових засідань Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 лютого 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_3, заінтересована особа - заступник начальника Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

встановила:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 лютого 2017 року скаргу ОСОБА_3 задоволено. Визнано неправомірними дії заступника начальника Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Собчука Валентина Васильовича щодо повернення виконавчого листа, виданого 05.12.2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області по справі № 127/22084/16-ц.

Зобов'язано Вінницький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого 05.12.2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області по справі № 127/22084/16-ц про усунення ОСОБА_3 перешкод в користуванні належним йому майном.

Не погодившись з ухвалою, Вінницьким районним відділом ДВС Головного ТУЮ у Вінницькій області в особі заступника начальника Собчук В.В. подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, та ухвалити нову про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_3

Особи, які беруть участь у справі, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з'явилися, що відповідно до частини 2 статті 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

В січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії заступника начальника відділу Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Собчука В.В.

В обґрунтування скарги посилався на те, що заступник начальника Вінницького районного відділу ДВС Головного ТУЮ у Вінницькій області Собчук В.В.20.12.2016 року прийняв рішення про повернення без прийняття до виконання виконавчого листа № 127/22084/16-ц, виданого 05.12.2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області, зазначивши при цьому, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Вважає, що такими діями заступника начальника Вінницького районного відділу ДВС Головного ТУЮ у Вінницькій області Собчука В.В. порушено його права, а тому просив визнати їх неправомірними та зобов'язати Вінницький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого 05.12.2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області по справі № 127/22084/16-ц про усунення ОСОБА_3 перешкод в користуванні належним йому майном.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_3 суд першої інстанції, врахувавши норми Закону України "Про виконавче провадження" виходив з того, що державний виконавець Собчук В.В., прийнявши повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання діяв не у спосіб, передбачений вимогами Закону України "Про виконавче провадження", чим унеможливив виконання відповідного рішення суду.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним і зроблений відповідно до норм процесуального права.

Згідно з статтею 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Крім того, виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти дії.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.11.2016 року, ухвалено усунути ОСОБА_3 перешкоди в користуванні належним йому майном, а саме земельною ділянкою площею 0,9792 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та розташованими на ній нежитловими будівлями та спорудами загальною площею 2224,60 кв.м., шляхом звільнення цієї земельної ділянки та приміщень ОСОБА_5.

На підставі зазначеного вище рішення суду 05.12.2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області було видано виконавчий лист, який відповідає вимогам статті 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до копії квитанції від 07.12.2016 року представником стягувача сплачено авансовий внесок.

Разом з цим, зміст Повідомлення від 20.12.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання вказує на те, що виконання рішення суду не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень, при цьому заступник начальника Вінницького районного відділу ДВС Головного ТУЮ у Вінницькій області Собчук В.В. керувався пунктом 8 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", яка регламентує підстави повернення виконавчого документа стягувачу, зокрема у зв'язку з ненаданням останнім підтвердження сплати авансового внеску.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Нормою п. 5 ч. 1 ст. 10 цього ж Закону передбачено, що до заходів примусового виконання рішень відносяться, зокрема, і інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Розділ VIII Закону України "Про виконавче провадження" врегульовує виконання рішень немайнового характеру, закріплюючи в нормі статті 63 згаданого розділу, порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже Законом України "Про виконавче провадження", в нормі статті 63чітко визначено та передбачено відповідні заходи примусового виконання рішень немайнового характеру, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, при цьому така норма законодавства охоплюється площиною дії норми п. 5 ч. 1 ст. 10 згаданого Закону.

Судовим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області по справі № 127/22084/16-ц суд чітко визначив дії, які повинна вчинити зазначена особа, що згодом набула статусу боржника, а саме: звільнити відповідну земельну ділянку та відповідні приміщення, а тому з набранням рішенням законної сили ця особа зобов'язана його виконати.

В разі невчинення відповідною особою дій, передбачених рішенням суду, та звернення такого рішення суду до примусового виконання - таке рішення повинно виконуватись державним виконавцем в примусовому порядку згідно вимог ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження".

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що при формуванні повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття допущено помилку в написанні норм закону, якими виконавець керувався при його винесенні, а саме замість п.7 ч.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" (виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень), вказав п.8 цієї статті Закону, яка регламентує підстави повернення виконавчого документа стягувачу, зокрема у зв'язку з ненаданням останнім підтвердження сплати авансового внеску.

Зазначене не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, оскільки відповідні посилання заінтересованої особи були предметом розгляду суду першої інстанції, який надав їм належну оцінку і обґрунтовано відкинув як такі, що не відповідають вимогам закону.

Таким чином, ухвала Вінницького міського суду від 30 січня 2015 року постановлена з додержанням вимог закону, доводи апеляції висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу на підставі пункту 1 частини 1 статті 312 ЦПК України слід відхилити, а ухвалу - залишити без змін.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст. 312, 315, 319ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області відхилити, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ Стадник І.М.
Судді: Згідно з оригіналом: Суддя апеляційного суду/підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.