АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 619/173/17 Головуючий суддя І інстанції Болибок Є. А.
Провадження № 22-ц/790/3659/17 Суддя доповідач Сащенко І. С.
Категорія: земельні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І. П., Довгаль А.П.,

за участю секретаря - Бойко А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення майнової шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому після уточнення просив: захистити немайнове право - право проходу шляхом, відповідно існуючого проекту землеустрою, яким ОСОБА_1 користувався на законних підставах від 26.10.1982 року до 14.07.2014 року; зобов'язати ОСОБА_6 відшкодувати ОСОБА_7 вартість укладання землі об'ємом 12,83 м3, вартість робіт становить 3570 гривень; зобов'язати ОСОБА_5 відшкодувати ОСОБА_1 збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання частини земельної ділянки НОМЕР_1, сума відшкодування становить 29302,40 грн (за період з 17.01.2014 року по 18.08.2015 року); зобов'язати ОСОБА_5 відшкодувати ОСОБА_7 вартість робіт, які він виконував при поверненні частини земельної ділянки НОМЕР_1, самовільно захопленої ОСОБА_5, вартість робіт становить 8932 гривень; зобов'язати ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відшкодувати ОСОБА_7 вартість втраченого врожаю 2016 року, у таких частинах: ОСОБА_4 - 3725 гривень, ОСОБА_3 - 7450 гривень, ОСОБА_2 - 11175 гривень, загальна сума врожаю - 22350 гривень.

В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що 26 жовтня 1982 року родина позивача на підставі рішення загальних зборів робітників, службовців та інших бажаючих працівників підприємства, затвердженого адміністрацією і профспілковим комітетом УФНДІВТ отримала у користування земельну ділянку НОМЕР_1, яка розташована у садівницькому масиві площею 27,9 га на території Токарівської сільської рада Дергачівського району Харківської області, для ведення садівництва. Безпосередньо на території садівницького масиву контроль та вирішення питань по виконанню норм діючого законодавства усіма користувачами виконує правління с/т «Оазис». Яке, у свою чергу, діє під керівництвом адміністрації та профспілкового комітету підприємства УФНДІВТ. Починаючи від 26.10.1982 року і до 14.07.2014 року ОСОБА_1 мав доступ до своєї ділянки, проте ОСОБА_2 заборонив йому проходити через свою ділянку, вказавши, що вона приватизована. У липні 2015 року йому стало відомо, що ОСОБА_3 також має документи, стосовно права власності на земельну ділянку, яка виходить за межі тієї площі, що надана йому у користування. Через деякий проміжок часу ОСОБА_3 виконав навколо додаткової площі огорожу із бетонних стовпів та інших матеріалів. Таким чином створив фізичну перешкоду на шляху позивача до земельної ділянки НОМЕР_1. У березні 2016 року почав створювати перешкоди для доступу позивача до земельної ділянки НОМЕР_1 і ОСОБА_2 Після події, що відбулась на початку червня 2016 року, коли на позивача із сапачкою накинувся ОСОБА_2 він майже до кінця вересня не приїжджав на садову ділянку. Таким чином, завдяки протиправним діям ОСОБА_8 та ОСОБА_3 урожай 2016 року було втрачено. Враховуючи частку відповідальності за втрату зазначеного врожаю, розміри грошового відшкодування складають: ОСОБА_4 - 3725 гривень, ОСОБА_3 - 7450 гривень, ОСОБА_2 - 11175 гривень, загальна сума врожаю - 22350 гривень. У квітні 2014 року у позивача з'явилась можливість вирівняти рельєф дороги, яка розташована поміж земельних ділянок НОМЕР_2 та НОМЕР_3, що ним було зроблено та укладено землі об'ємом 12,83 м3, вартість робіт становить 3570 грн. Так як ОСОБА_5 заподіяла збитки ОСОБА_1, внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання частини земельної ділянки НОМЕР_1, сума відшкодування становить 29302,40 грн. (за період з 17.01.2014 року по 18.08.2015 року). Також ОСОБА_5 завдала збитки ОСОБА_7, оскільки ним були виконані роботи при поверненні частини земельної ділянки НОМЕР_1, самовільно захопленої ОСОБА_5, вартість робіт становить 8932 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив суд їх задовольнити.

У судовому засіданні відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_9 просили відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

При цьому посилається на: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що для задоволення позову є всі підстави.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, знаходить скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності порушень прав позивача з боку відповідачів та недоведеності вини останніх у спричиненні ОСОБА_1 майнової шкоди.

Судова колегія з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що дружина позивача - ОСОБА_10 є членом с/т «Оазис» та користувачем земельної ділянки НОМЕР_1( а.с.6)

01.01.2008 року ОСОБА_10 надала ОСОБА_1 в строкове платне користування земельну ділянку НОМЕР_1, що розташована на території Токарівської сільської ради Дергачівського району Харківської області строком до 31.12. 2017 року (а.с.80-81)

ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0648 га на території Токарівської сільської ради Дергачівського району Харківської області с/т «Оазис» ділянка НОМЕР_5, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 (а.с.7)

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,12 га на території Токарівської сільської ради Дергачівського району Харківської області с/т «Оазис» ділянка НОМЕР_2/58.

Межі земельної ділянки, що передано у власність ОСОБА_6, встановлено в натурі (а.с.8)

Частиною 2 ст.152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Посилання позивача на те, що фактичні межі земельних ділянок ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не відповідають межам, вказаним у державних актах на право власності на земельну ділянку, є безпідставним.

Із листа НВП «Навігаційно-геодезичний центр» вбачається, що останнім було виконано землевпорядні роботи стосовно земельних ділянок НОМЕР_2/

58 та НОМЕР_5 ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в с/т «Оазис». У відповідності до діючого на той час законодавства було здійснено геодезичну зйомку земельних ділянок в фактичних межах , зазначених ОСОБА_3 та ОСОБА_6, згідно до генерального плану садового товариства, погоджено суміжними землекористувачами та землевласниками та складено відповідну технічну документацію. За результатами проведених робіт ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримали державні акти на право власності на земельні ділянки.

Невідповідність фактичних меж земельних ділянок державним актам на землю позивачем не доведена.

Не підлягають задоволенню і вимоги щодо зобов'язання ОСОБА_6 відшкодувати ОСОБА_7 вартість укладання землі об'ємом 12,83 м3.

Відповідно до ст.212 ЗК України, на яку посилається ОСОБА_1 у позовній заяві, приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Доказів на підтвердження того, що проведені позивачем роботи були здійснені внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки ОСОБА_6, суду не надано.

Згідно п. д) ч.1 ст.156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок: неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Належних і допустимих доказів, які б свідчили про захват ОСОБА_5 частини земельної ділянки, якою користується позивач, а також того, що витрати на проведення робіт з метою повернення частини земельної було обумовлено порушенням прав ОСОБА_1 відповідачкою ОСОБА_5, позивачем не надано.

Натомість, Актом комісії с/т «Оазис» від 30.10.2015 року було встановлено, що ОСОБА_1, будучи сусідом ОСОБА_5, самовільно встановив нові межі своєї ділянки, здійснивши захват майже 1 м землі по всій довжині ділянки (а.с.79)

Отже, вимоги про відшкодування ОСОБА_5 неодержаних доходів у сумі 29302,40 грн. за час тимчасового невикористання частини земельної ділянки НОМЕР_1 внаслідок захвату, та відшкодування вартості робіт, які позивач виконував при поверненні частини земельної ділянки НОМЕР_1, є недоведеними і задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог про зобов'язання ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відшкодувати ОСОБА_7 вартість втраченого врожаю 2016 року, судова колегія виходить із наступного.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно довідки за підписами голів садівничих товариств Токарівської сільської ради, яка міститься на аркуші справи 82 т.1 , у 2016 році були несприятливі умови для врожаю плодових дерев.

Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вини відповідачів, тобто того, що діями відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 позивачу завдана шкода від втрати врожаю плодових дерев у розмірі 22350 гривень.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суду відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 301, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді