Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1768/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Гончар М.С.,

ОСОБА_2,

секретар: Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: Міське комунальне підприємство «ОСНОВАНІЄ», ОСОБА_6, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок затоплення приміщення,

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнила, до ОСОБА_3, третя особа: МКП «ОСНОВАНІЄ», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок затоплення приміщення.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. Відповідач є власником квартири №39 в зазначеному будинку.

07 жовтня 2013 року сталось залиття її квартири через порушення цілісності сполучної муфти між трубою опалення та радіатором в квартирі №39, що підтверджується актом комісії МКП «ОСНОВАНІЄ» від 07 жовтня 2013 року.

Оскільки вона є власником 1/2 частини квартири, вважає, що має право на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 41487,62 грн. (1/2 частина від заподіяної в сумі 82 975,24 грн. матеріальної шкоди).

На підставі зазначеного просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 41 487,62 грн. та судовий збір.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_6

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 41487,62 грн. матеріальної шкоди та 551,21 грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, стягнути на її користь судові витрати.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За положеннями ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує, це означає, що власник повинен не лише користуватися майном, вилучати з нього корисні властивості, але й нести відповідальність перед суспільством за належне використання цих прав.

За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, власник майна не тільки має право на свій розсуд володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, але й повинен виконувати певні обовязки, зокрема, утримувати майно та нести витрати, необхідні для збереження майна, та вживати всіх заходів, повязаних із забезпеченням належного стану майна.

Вказана норма встановлює презумпцію обовязку власника нести всі витрати, повязані з утриманням належного йому майна. До таких витрат належать витрати, повязані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обовязок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обовязку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Частиною 3 ст. 386 ЦК України встановлено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди.

За положеннями ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пленум Верховного Суду України у п. 2 Постанови № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розяснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобовязаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_2 (Леніна) в м. Запоріжжя зареєстроване за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1/2 частині за кожним.

За змістом інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири АДРЕСА_3 (Леніна) в м. Запоріжжя є ОСОБА_3

Згідно з актом обстеження технічного стану квартири №35 по пр. Леніна в м. Запоріжжя від 07.10.2013 комісією МКП «ОСНОВАНІЄ» під час обстеження встановлено, що в кухні на стелі по стику плит перекриття видно сірі вологі плями площею близько 0,2 м. кв. На стіні над вікном видно сірі вологі плями площею 0,3 м.кв. Кімната (зал) - на стелі по стику плит перекриття видно сірі вологі плями площею близько 0,3 кв.м. Причиною залиття квартири 35 стало порушення цілісності сполучної муфти між трубою опалення та радіатором в квартирі №39. На час обстеження квартири аварія була усунута силами мешканців квартири №39 (а.с.6).

Відповідно до складеному ТОВ «Сигма Майстер» кошторису вартість робіт по відновлювальному ремонту квартири позивача становить 82 975,24 грн. (а.с.29).

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обовязок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Отже, згідно зі ст.ст. 57-59 ЦПК України, на відповідача покладено обовязок довести належними та допустимими доказами, що завдано шкоду позивачу не з його вини.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 щодо відсутності вини відповідача у завданні шкоди через відсутність відповідача у момент заподіяння шкоди у м. Запоріжжя колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки вона як власник квартири АДРЕСА_4, в який було виявлено порушення цілісності сполучної муфти, що стало причиною залиття квартири № 35, має нести відповідальність перед позивачем за спричинену шкоду.

Посилання ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 на невідповідність ОСОБА_1 огляду квартири Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 р., через що його не можна прийняти як доказ у справі, а також те, що акт був складений без обстеження квартири № 39, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Акт обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_5 є письмовим доказом.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

ОСОБА_7 складений комісією у складі: майстрами 2 кат. СУЖФ ГКП «Основаніє», та затверджений в.о. начальника СУЖФ ГКП «Основаніє», має підписи даних осіб. Актом виявлений характер пошкоджень та встановлені причини затоплення. Крім того, в акті зазначено, що на момент обстеження аварія була усунена силами мешканців кв. № 39.

Будь-яких належних та допустимих доказів, у розумінні ст. 57-60 ЦПК України, на спростування даного доказу відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до апеляційної інстанції, які б суд апеляційної інстанції міг би дослідити у відповідності до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України, не надано.

Так, ані відповідачем, ані її представником під час судового засіданні в суді першої інстанції з метою усунення протиріч та зясування обставин не було заявлено клопотань про виклик та допит свідків, а саме членів комісії, які складали ОСОБА_7 обстеження.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 щодо не обґрунтованості висновку суду першої інстанції щодо розміру стягнутої матеріальної шкоди знайшли часткове підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Як вбачається з відомості ресурсів до локального кошторису № 2-1-1 ремонту квартири до розрахунку вартості ремонту включено вартість: дверний блок 3 шт. за загальною ціною 6 653,85 грн., дверний блок 1 шт. за загальною ціною 2 217,95 грн., паркет клеєний 40 кв. м. - 13 606,80 грн., плінтус для підлоги з пластика 50 кв.м. 1701,50 грн., дріт ПВС 109 м. 1204,45 грн., піна монтажна 449,72 грн. (а.с. 53-55), однак як вбачається з ОСОБА_7 обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_5 пошкоджень зазнали лише стеля на кухні та кімнаті (зал) та стіна на кухні, а тому колегія суддів приходить до висновку, що позов на суму (6653,85 грн. + 2217,95 грн. +13606,80 грн. + 1701,50 + 1204,45+449,72) / 2 = 12 917,14 грн. не підлягає задоволенню.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в сумі 28570,48 грн., тобто 41487,62 грн. - 12917,14 грн.

Інші заперечення щодо розрахунку вартості матеріальної шкоди колегія суддів не приймає до уваги, адже відповідачем та її представником на спростування зазначеної суми не надано належних доказів. Від призначення та проведення товарознавчої експертизи в суді першої інстанції відповідач також відмовилась.

Інші доводи та обставини, на які посилається ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів згідно з вимогами п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 та зміну рішення суду першої інстанції в частині розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_5 до 28 570 гривень 48 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У відповідності до ст.88 ЦПК України ОСОБА_5 має право на компенсацію відповідачем судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, пропорційно задоволеним вимогам від заявлених (заявлено 41487,62 грн., задоволено 28570,48 грн.), в сумі 379 грн. 58 коп. (551,20 грн. * 28570,48 грн. / 41487,62 грн.)

Крім того, ОСОБА_3 має право на компенсацію судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог за апеляційною скаргою (заявлено 41487,62 грн., задоволено 12917,14 грн.) в розмірі 188 грн. 78 коп. (606,32 грн. * 12917,14 грн. / 41487,62 грн.)

Таким чином, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню компенсація судового збору в сумі 190 грн. 80 коп. (379,58 грн. 188,78 грн.).

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2017 року у цій справі змінити, зменшити розмір відшкодування матеріальної шкоди стягнутої з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 до 28 570 гривень 48 коп. та судових витрат в розмірі 190 гривень 80 коп.

В іншій частині рішення по цій справі залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: