У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мазур Л.М.,

розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» (далі - ТОВ «Євролізинг Україна») про захист прав споживачів,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив визнати недійсним договір фінансового лізингу від 29 грудня 2014 року № 00087 та стягнути з ТОВ «Євролізинг Україна» на його користь сплачені адміністративний та авансовий платежі у розмірі 55 030 грн 60 коп.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 29 грудня 2014 року між ним та ТОВ «Євролізинг Україна» було укладено договір фінансового лізингу № 00087, згідно якого він повинен був придбати автомобіль марки Ford Focus вартістю 12680, 40 Євро.

ОСОБА_2 зазначав, що при укладенні договору він сплатив відповідачу 100 000 грн, проте дізнавшись про відсутність у ТОВ «Євролізинг Україна» ліцензії на операції із надання фінансових послуг вирішив розірвати спірний правочин, у зв'язку з чим йому було повернуто частину сплачених коштів у розмірі 44 969 грн 40 коп., проте сума у розмірі 55 030 грн 60 коп., сплачена як адміністративний платіж та частина авансового платежу залишилась неповернутою.

Посилаючись на те, що укладений договір фінансового лізингу має несправедливі ознаки, оскільки в ньому обмежені права лізингоодержувача як споживача, звужені обов'язки та повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, значно розширені права лізингодавця, що суперечить вимогам чинного законодавства, ОСОБА_2 просив задовольнити позовні вимоги.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 00087 від 29 грудня 2014 року, укладений між ТОВ «Євролізинг Україна» та ОСОБА_2

Стягнуто з ТОВ «Євролізинг Україна» на користь ОСОБА_2 сплачені адміністративний та авансовий платежі у розмірі 55 030 грн 60 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Євролізинг Україна» відхилено, заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзіТОВ «Євролізинг Україна», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди(чиїї умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України.

Згідно з ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, врахували вказану правову позицію Верховного Суду України, а також встановивши відсутність нотаріального посвідчення спірного правочину, виходили з того, що умови договору фінансового лізингу № 00087 від 29 грудня 2014 року обмежують права ОСОБА_2 як споживача, передбачені Законами України «Про захист прав споживачів», «Про фінансовий лізинг» та ЦК України, не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі, містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін, а тому є несправедливими, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання спірного правочину недійсним та стягнення сплачених відповідно до нього грошових коштів, що також узгоджується з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом України від 11 травня 2016 року у справах № № 6-65цс16, 6-3020цс16 та від 08 червня 2016 року у справі № 6-330цс16.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про захист прав споживачів, відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Л.М. Мазур