УхвалА

іменем україни

10 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Закропивного О.В., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України до ОСОБА_4, ОСОБА_5, які діють в своїх інтересах та інтересах малолітніх: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, про виселення із службового житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення за касаційною скаргою квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України на рішення апеляційного суду Полтавської області від 19 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтави Міністерства оборони України звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що у 2015 році ним було проведено перевірку щодо законності проживання громадян у житловому будинку військового містечка № 38 Полтавського гарнізону, що розташований по вул. Комарницького, 10 у м. Полтаві, яке є гуртожитком Міністерства оборони України і перебуває на балансі та в його оперативному управлінні. Указаною перевіркою встановлено, що у вищевказаному гуртожитку в кімнаті № 117 зареєстровані та проживали: наймач ОСОБА_4 з дружиною ОСОБА_5 та неповнолітніми дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Відповідно до витягу із наказу командувача повітряних сил Збройних Сил України від 18 квітня 2015 року ОСОБА_4 звільнений з військової служби у запас за пунктом «ж» у зв'язку з позбавленням військового звання у дисциплінарному порядку.

Ураховуючи викладене та змінивши позовні вимоги, квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтави Міністерства оборони України просив суд виселити відповідачів із вищевказаної службової квартири, без надання іншого житлового приміщення.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2016 року у задоволенні позову квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 19 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України відмовлено з інших правових підстав.

У касаційній скарзі квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтави Міністерства оборони України, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України з інших з правових підстав, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. 132 ЖК Української РСР, дійшов до правильного висновку про те, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

У п. 3.16. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей житловими приміщеннями затверджена Наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2001 року № 737, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, яка має вислугу менше ніж 10 років, підлягає виселенню зі службового жилого приміщення з усіма членами сім'ї, які з нею проживають, крім випадків, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 125 ЖК Української РСР без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у ст. 124 цього Кодексу, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що трудові відносини між відповідачем та Збройними Силами України припинилися внаслідок звільнення, проте відповідач пропрацював в установі, що надала йому службове жиле приміщення більш як десять років, а тому не підлягає виселенню без надання іншого житлового приміщення.

Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 13 листопада 2013 року № 6-115цс13, яка у силу ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для усіх судів України.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги ст. 125 ЖК Української РСР поширюються на ОСОБА_4 та членів його родини, а, отже, підстави для його виселення разом з членами сім'ї із службової квартири без надання іншого житлового приміщення відсутні.

Інші доводи касаційної скарги висновку суду не спростовують, на законність судовогорішення не впливають, в основному стосуються переоцінки доказів, що знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник О.В. Закропивний С.П. Штелик