Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1651/17
Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дуковський О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

12.10.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Письменного О.А., Єгорової С.М.

за участю секретаря: Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Омега Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про захист прав споживача, визнання недійсними кредитних договорів та частково недійсними договорів факторингу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Омега Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживача, визнання недійсними кредитних договорів та частково недійсними договорів факторингу.

Позивач зазначив, що між ним та ПАТ «Омега Банк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», ВАТ «Сведобанк», ПАТ «Сведобанк» були укладені кредитні договори від 13.10.2006 року та від 05.11.2007 року. На думку позивача, ці договори не відповідають чинному законодавству України, грубо порушують його права як споживача послуг.

Зокрема, банком порушено вимоги ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.п.2.1.- 2.4, 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 (далі Правила), оскільки перед укладенням кредитного договору йому не було надано, як споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, зокрема, його цільове використання, форми його забезпечення, наявні форми та валюту кредитування, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит виданий, суми та періоди повернення кредиту, можливість дострокового повернення кредитних коштів, а також відповідальність сторін за невиконання або порушення умов договору, у тому числі і з боку банку. Вказував, що його не було попереджено, що валютні ризики за договором несе споживач, не надано інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

На думку позивача, використання Банком доларів США, як предмету кредитування за споживчим кредитом є внесення в кредитний договір умови, яка є дискримінаційною, що значно погіршує його становище, як споживача, порівняно з банком у разі настання певних подій. Крім того, положення кредитних договорів встановлюють додаткові платежі на користь банку, встановлення яких заборонено діючим законодавством.

Зазначив, що у договорі відсутні умови повернення кредиту, а саме не зазначені номери рахунків, на які споживач має повернути кредит та сплачувати проценти.

У частині позовних вимог про визнання недійсними договорів факторингу між ПАТ «Сведобанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» позивач зазначив, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не надали доказів переходу прав кредитора у зобовязанні, тому на даний час відсутні правові підстави вважати їх кредитором, що зміст оскаржуваних договорів суперечить актам цивільного законодавства, що є на його думку підставою для визнання цих договорів недійсними відповідно до ст.203 ЦК України.

Посилаючись на це, позивач просив визнати недійсними кредитні договори від 13.10.2006р. та 05.11.2007 р. та частково недійсним договір факторингу № 15 від 28.11.2012р. між ПАТ «Сведобанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та частково недійсним договір факторингу від 28.11.2012р. між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами від 15.10.2006р. та від 05.11.2007 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.06.2015 року позов задоволено повністю.

Визнано недійсним кредитний Договір № 030/10.06/88-187КЛ від 13.10.2006 року та кредитний Договір № 030/11.07/88-409КЛ від 05.11.2007 року, укладених між ПАТ «ОМЕГА БАНК», яке виступає правонаступником по всіх правах та зобовязаннях Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2.

Визнано частково недійсним договір факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в частині відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами № 030/10.06/88-187 КЛ від 13.10.2006 року та № 030/11.07/88-409КЛ від 05.11.2007 року, укладених між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОМЕГА БАНК» та ОСОБА_2.

Визнано частково недійсним Договір факторингу від 28 листопада 2012 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в частині відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами № 030/10.06/88-187КЛ від 13.10.2006 року та № 030/11.07/88-409 КЛ від 05.11.2007 року, укладених між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОМЕГА БАНК» та ОСОБА_2.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» просило скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права (том 1-й а.с.216-220).

Справа за позовом ОСОБА_2 неодноразово розглядалася в судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 12 липня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено частково, яким рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсними кредитного договору від 13.10.2006 року та кредитного договору від 05.11.2007 року, а також відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні його вимог про визнання частково недійсним договору факторингу № 15 від 28.11.2012 року.

Визнано частково недійсним договір факторингу без номера від 28.11.2012 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в частині відступлення грошової вимоги за кредитними договорами № 030/1006/88-187 КЛ від 13.10.2006 року та № 030/11/11.07/88-409 КЛ від 05.11.2007 року, укладеними між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Омега Банк» та ОСОБА_2.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 31.05.2017 року рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 12 липня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Омега Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання частково недійсним договору факторингу скасовано, в іншій частині зазначене рішення Апеляційного суду Кіровоградської області в касаційному порядку не оскаржувало ся та набуло законної сили, а тому предметом остаточного апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції в частині визнання частково недійсним договору факторингу від 28.11.2012 року укладеного між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи».

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно вимог статті 309 ЦПК України підставами для скасування або зміни ухваленого судом першої інстанції рішення є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин справи, ухвалення рішення із порушенням вимог матеріального або процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 13 жовтня 2006 року між ОСОБА_2 та АКБ «ТАС - Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», було укладено кредитний договір, згідно з яким банк взяв на себе зобовязання надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється у розмірі 3 600 000,00 грн., на строк з 13 жовтня 2006 року по 12 жовтня 2009 року та на умовах, передбачених у вказаному договорі, а позичальник взяв на себе зобовязання повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у строки, передбачені зазначеним договором (том1 а.с.6-8).

Додатковою угодою № 1 від 11 липня 2007 року кредитний договір від 13 жовтня 2006 року викладено у новій редакції, відповідно до якої банк має право надати позичальнику грошові кошти з 13 жовтня 2006 року по 10 липня 2007 року включно у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється у розмірі 3 600 000 грн., а з 11 липня 2007 року по 12 жовтня 2016 року включно банк має право надати позичальнику грошові кошти у вигляді мультивалютної кредитної лінії, що не поновлюється, з лімітом окремих частин кредитної лінії (том 1 а.с.169-181).

09 лютого 2009 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «ОМЕГА БАНК», та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору від 13 жовтня 2006 року, згідно з якою договір викладено в новій редакції, а саме: банк має право надати позичальнику грошові кошти у вигляді мультивалютної кредитної лінії, що поновлюється, з лімітом окремих частин кредитної лінії: у гривні - 100 грн.; у доларах США - 685 931,00 доларів США (том 1 а.с.180).

05 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та АКБ «ТАС -Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», було укладено кредитний договір, за умовами якого банк взяв на себе зобовязання надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється у розмірі 1 100 000,00 доларів США, на строк з 05 листопада 2007 року по 04 листопада 2017 року та на умовах, передбачених у вказаному договорі, а позичальник взяв на себе зобов'язання повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені зазначеним договором (том 1 а. с. 182).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15 (том 1 а.с.68).

Також, 28 листопада 2012 року, було укладено договір факторингу між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» (том 1 а. с. 132-138).

Оскарженим судовим рішенням визнано частково недійсним останній із зазначених вище договорів факторингу від 28.11.2012 року.

Підставою для такого судового висновку стало визнання судом недійсними кредитних договорів, щодо яких даний договір факторингу є похідним, а тому як правочин нікчемним.

З даним твердженням колегія суддів не погоджується і вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині з інших правових підстав.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до п.1, 2 ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу.

Разом з тим розділ І книги п'ятої ЦК України, регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні.

Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Законодавством передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Як встановлено судом, при укладенні договорів факторингу сторони керувалися положеннями статей 512,513,514 ЦК України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч.1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відповідно до п. 2.1 договору факторингу № 15 від 28.11.2012 р., укладеного між банком на ТОВ «Вектор Плюс», Банк відповідно до умов даного Договору відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить Банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором. При цьому сторони погодили, що права вимоги заборгованості по кредитних договорах, та права вимог по договорам забезпечення, укладених з боржниками відступаються банком фактору за цим договором на основі «як є» без надання будь-яких пов'язаних запевнень та гарантій, окрім тих, що вказані у цьому договорі.

У розділі 1 «Загальні положення» договору факторингу надано визначення поняттю «Документація» та «Права вимоги», що вживається сторонами у договорі.

Права вимоги - права грошової вимоги Клієнту щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли, а також ті, які можуть виникнути у майбутньому (майбутня вимога - у розумінні ст. 1078 ЦК України), на підставі кредитних договорів та підтверджуються документацією.

Документація - документи, що стосуються заборгованостей окремих боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог

Клієнту до Боржників по Заборгованостям (право вимоги яких відступаються згідно умов цього Договору), а також є необхідними для пред'явлення вимоги до Боржника щодо погашення Заборгованості, а саме, зокрема: оригінали кредитних договорів; оригінали додаткових договорів до кредитних договорів (при умові, що такі укладалися між Клієнтом та Боржником).

Таким чином сторони у договорі факторингу визначили умову про те, що право вимоги безпосередньо пов'язане з наявністю кредитних договорів та документації. Відповідно і передача права вимоги не може відбутися без передачі кредитних договорів та документації.

Відповідно до п. 5.6 договору банк повертає фактору суму грошових коштів відповідно до п.5.5 цього договору, у випадку, якщо після укладення даного договору, передачі банком фактору реєстру заборгованості, сторонами буде виявлено, зокрема, згідно п. 5.6.1 під час приймання передачі документації-відсутність документів, що унеможливлюють стягнення в судовому порядку заборгованості з боржників (але виключно у тих кредитних справах, відсутність документів по яких не зафіксовано у додатку № 8 до цього договору) перед укладенням даного договору, таких як: оригіналів кредитних договорів, в тому числі додаткових договорів до них (при умові, що такі укладалися між банком та боржником); оригіналів договорів забезпечення.

Зазначені умови договору повністю знайшли своє відображення у відповідних пунктах договору факторингу від 28.11.2012 р., укладеного між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи».

Відповідно до записів під номерами 800 та 1000 та Переліку кредитних договорів (з інформацією по кредиту, з якою ознайомлено Фактора) та записів під номерами 391 та 478 Переліку кредитних договорів, що є Додатком 7А до договору факторингу, оригінали кредитних договорів з додатками не передані.

Докази про передачу кредитних договорів і документації відповідно до умов договору факторингу № 15 від 28.11.2012 року не надані суду. Отже, за умовами договору факторингу № 15 від 28.11.2012 р. право вимоги за кредитними договорами № 030/10.06/88- 187КЛ від 13.10.2006 року та кредитним договором № 030/11.07/88-409КЛ від 05.11.2007 року не передано.

За таких обставин ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» не набула права вимоги за кредитним договором № 030/10.06/88-187КЛ від 13.10.2006 р. та кредитним договором № 030/11.07/88-409КЛ від 05.11.2007 року.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Матеріали справи свідчать, що за договором факторингу №15 від 28 листопада 2012 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» не набула прав кредитора до позивача.

Крім того договір факторингу укладений з порушенням норм матеріального права.

Статтею 1083 ЦК України передбачено, що наступне відступлення права грошової вимоги здійснюється відповідно до положень глави 73 Кодексу.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено факт ненадання новим кредитором у порушення вимог чинного законодавства належним чином оформлених оригіналів кредитних справ, а також інших первинних документів щодо спірних правовідносин.

Більше того, в даному випадку щодо нового кредитора мало місце наступне відступлення права грошової вимоги за договором факторингу, яке регулюється статтею 1083 ЦК України. За приписами вказаної статті наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Первинний договір факторингу №15 від 28.11.2012 року укладений між банківськими установами та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» передбачав можливість наступного відступлення права вимог за кредитними договорами за умов попередньої згоди (письмового дозволу банку) надавача кредиту (п 2.6 а.с. 77 том 1), а за відсутності такої згоди (п.2.5 а.с. 78 том 1) дотримання двох обставин: або щоб останній набувач права вимоги був повязаний із банківською установою відносинами контролю, або за умови спливу одного року із моменту укладання попередньої угоди відступлення права вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що жодна із вищезазначених умов при укладанні договору факторингу від 28.11.2012 року між банківськими установами та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» дотримана не була.

Таким чином, останній договір факторингу укладений з порушенням норм матеріального права, зокрема ст. 1083 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 червня 2015 року про визнання недійсним договору факторингу від 28 листопада 2012 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в частині відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами №030/10.06/88-187 КЛ від 13.10.2006 року та № 030 /11.07/88-409 КЛ від 05.11.20007 року, укладеними між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ВАТ "Сведбанк" правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Омега Банк» та ОСОБА_2 - скасувати.

Позов ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Омега Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про захист прав споживача, визнання недійсними кредитних договорів та частково недійсними договорів факторингу задовольнити.

Визнати договір факторингу від 28 листопада 2012 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в частині відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами №030/10.06/88-187 КЛ від 13.10.2006 року та № 030 /11.07/88-409 КЛ від 05.11.2007 року, укладеними між акціонерним комерційним банком «ТАС Комерцбанк» та ВАТ "Сведбанк" правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Омега Банк» та ОСОБА_2 - недійсним.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: