Справа №461/2092/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

03 травня 2017 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Волоско І.Р.

секретар Мисько С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Львівській області, Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Івано-Франківській області за участю третьої особи - Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області про усунення перешкод у здійсненні права власності та звільнення майна з-під арешту,-

В СТ А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогами усунути перешкоди у здійсненні права власності, та зняти заборону на проведення реєстраційних операцій щодо належного йому на праві власності автомобіля НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, 2000 року випуску, накладеної постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України у Львівській області Гелецького В.І., від 16.03.2012 року в кримінальній справі № 181-0062.

Свої вимоги мотивує тим, що зазначений транспортний засіб знаходяться під заборонами на проведення реєстрації, перереєстрації, зняття з обліку в органах поліції, накладеними постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України у Львівській області Гелецького В.І., від 16.03.2012 року в кримінальній справі № 181-0062. Позивач не має статусу підозрюваного, обвинуваченого, чи потерпілого у вказаній кримінальній справі, а належний йому транспортний засіб не був визнаний речовим доказом у справі. Позивач вважає, що наявність заборони порушує права власника, а тому просить суд зняти арешт з автомобіля.

Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без її участі, у якому позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить позов задовольнити.

В судове засідання представники відповідачів та третьої особи не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належно були повідомлені про час та місце слухання справи, наслідки неявки.

Відповідно до ст.ст.169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у їх відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін, та ухвалити по справі рішення.

Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи представника позивача та надані докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Судом встановлено, що з ОСОБА_1 являється власником автомобіля НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, 2000 року випуску.

Постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України у Львівській області Гелецького В.І., від 16.03.2012 року накладено заборону на проведення реєстраційних операцій (реєстрація, перереєстрація) автомобіля НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, 2000 року випуску належного на праві приватної власності ОСОБА_1 в ході розслідування кримінальної справи № 181-0062 порушеної щодо службових осіб Львівського ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області за фактом зловживання службовим становищем та перевищення службових повноважень за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.364, ч.1 ст.365 КК України та фактом підроблення документів та їх використання невстановленими особами за ознаками злочинів передбачених ч.1, ч.3 ст.358 КК України.

На даний час не має будь-яких законних підстав для обмеження права власності в частині вільного розпорядження своїм майном, тобто автомобілем НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, 2000 року випуску, який належить ОСОБА_1

Позивач не є підозрюваним чи обвинуваченим у даній кримінальній справі, відтак, накладення заборони на належний йому транспортний засіб є протиправним та порушує його право власності охоронюване законом.

Нормою статті 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності на вище вказаний автомобіль набуто позивачем у спосіб визначений законом. Правовий режим власності, відповідно до ст. 92 Конституції України визначається виключно законами України.

Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону.

Нормами ч.ч.1.2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Обмеження у здійсненні прав конкретного власника полягає у звуженні того обсягу прав яким загальна норма закону наділяє усіх власників. Це не є загальна норма, а виняткова ситуація, яка може бути наслідком неправомірної поведінки власника.

В даному випадку в діях ОСОБА_1 не встановлено неправомірної поведінки при купівлі автомобіля; майно придбано у законний спосіб; належним чином оформлено правовстановлюючі документи, сплачено відповідний податок за проведення перереєстрації вище вказаного транспортного засобу та проведено всі інші передбачені законом платежі, тобто, автомобіль НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, 2000 року випуску, позивачем у власність набуто правомірно.

Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний врахувати висновки Верховного Суду України, викладенні у рішеннях прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України.

Приписами ч.1 ст. 360-7 ЦПК України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Доводи суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 15 травня 2013 року, прийнятій за наслідками розгляду справи № 6-26 цс-13, предметом якої був спір за позовом власника про звільнення майна з під арешту, накладеного в процесі кримінального провадження, при розгляді якої Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого, «право власності особи, яка не є учасником кримінального провадження, має захищатися шляхом звільнення цього майна з-під арешту, тобто законодавство про захист права власті поширюється на ці відносини».

Таким чином, з огляду на наведені доводи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, порушене право позивача підлягає судовому захисту.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 169, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, на підставі ст. 41 Конституції України, норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 3, 15,16, 316,317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом зняття заборони на проведення реєстраційних операцій (реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку) автомобіля НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, 2000 року випуску, який належить на праві власності ОСОБА_1, накладену на вказаний автомобіль постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України у Львівській області Гелецького В.І. від 16.03.2012 року в кримінальній справі № 181-0062.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з часу отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.Р.Волоско.