Справа № 459/2178/17
Провадження № 2/459/929/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2017 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Рудакова Д.І.,

з участю:секретаря судових засідань ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по виплаті аліментів та стягнення неустойки (пені), -

ВСТАНОВИВ:

19.08.2017 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 11 858,71 грн. заборгованості по сплаті аліментів за період з серпня 2016 року по серпень 2017 року включно, 3 621,59 грн. неустойки (пені), яка виникла з вини відповідача у звязку із заборгованістю по сплаті аліментів за період з серпня 2016 року по серпень 2017 року включно. На обґрунтування позову послалася на те, що рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 20.10.2009 року в справі № 2-734/2009 вирішено стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини зі всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 25.08.2009 року і до досягнення дочкою повноліття. Виконавче провадження, яке перебувало в Червоноградському міському відділі ДВС було передано до Галицького відділу ДВС міста Львів, в звязку з тим, що боржник отримує пенсію по інвалідності. Станом на 16.08.2017 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 11 858,71 грн. Загальна сума пені по несплаті аліментів за період з серпня 2016 року по серпень 2017 року становить 3 621,59 грн.

Відповідач подав 19.10.2017 року до суду заперечення на позовну заяву ОСОБА_3, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову. На обґрунтування позову послався на те, що на момент прийняття судом рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 він працював офіційно у ВП «Шахта «Візейська» ДП «Львіввугілля», у березні 2017 року був звільнений з роботи. Вказує, що жодних повідомлень з виконавчої служби про наявність у нього заборгованості по сплаті аліментів він не отримував.

Позивач в судове засідання не зявилася, подала 17.10.2017 року заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, тому просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, зазначивши, що погоджується сплатити заборгованість по сплаті аліментів, однак в задоволенні решти частини позову, а саме: пені за прострочення сплати аліментів, просить відмовити.

Заслухавши пояснення відповідача, зясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 20.10.2009 року в справі № 2-734/2009 вирішено стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 25.08.2009 року і до досягнення дочкою повноліття (а.с. 6).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а тому фактичні обставини встановлені рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 20.10.2009 року є преюдиційними і доведенню не підлягають.

Так, як видно з розрахунку заборгованості по виконавчому документу № 2-734 станом на 25.05.2017 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів становить 9 380,27 грн. (а.с. 8).

Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, тощо може бути пред'явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст. ст. 194-197 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернуто на майно боржника. При цьому звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника.

Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії, та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби, за власною ініціативою; і інших передбачених законом випадках.

Пунктом 12 розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5 встановлено, що виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості має бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України. Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час провадиться в межах трирічного строку, що передував пред'явленню виконавчого листа до виконання (п. 15 Інструкції).

Відповідно до ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Таким чином діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості із сплати аліментів не шляхом ухвалення судового рішення, а в межах виконавчого провадження.

Спір щодо розміру заборгованості по сплаті аліментів (а не про стягнення заборгованості) вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом ( ч.ч. 2-3, ч.ч. 4, 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права та свободи (ст. 383 ЦПК України).

Виходячи зі змісту вищенаведених законодавчих норм, спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами.

Стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство (ч. 3 ст. 194 СК України) передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (ст. 187 СК України).

У даному випадку стягнення аліментів на утримання дитини з одного з подружжя відбувалося за рішенням суду.

Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів.

Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та Закону України «Про виконавче провадження» у контексті обставин даної справи, сам факт наявності у відповідача заборгованості за аліментами за період з серпня 2016 року по травень 2017 року згідно з розрахунком державного виконавця, розмір якої на час ухвалення цього рішення не оспорений ані стягувачем, ані боржником у порядку, встановленому законом (ст. ст. 383-384 ЦПК України), не може бути прийнятий судом в якості підстав для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду. Адже права стягувача аліментів є захищеними в силу закону, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні у Галицькому відділі ДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області і обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, зі сплати яких і виникла ця заборгованість.

Ураховуючи зазначене, позовні вимоги про стягнення заборгованості зі сплати аліментів не підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд вважає за можливе зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, в редакції станом на час вирішення справи судом, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

В даній редакції норма ч. 1 ст. 196 СК України набрала чинності з 08 липня 2017 року.

Станом на час виникнення правовідносин між сторонами ч. 1 ст. 196 СК України було передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Верховним Судом України в постанові від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16 (ураховуючи редакцію ст. 196 СК України станом на час виникнення правовідносин між сторонами) висловлена правова позиція, згідно з якою з урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Позивач у позовній заяві зробила вірний розрахунок пені прострочення аліментів, однак не вірно вказала період несплати таких, а саме: вказала період з серпня 2016 року по серпень 2017 року, однак позивачем до позовної заяви додано розрахунок заборгованості, який зроблений державним виконавцем станом на 25.05.2017 року (в цьому розрахунку вказано заборгованість відповідача з серпня 2016 року по травень 2017 року). Доданий відповідачем розрахунок заборгованості до заперечення на позовну заяву до уваги не береться, так як в ньому наявні виправлення, зроблені невідомо якою особою.

Таким чином, суд провів свій розрахунок пені по несплаті відовідачем аліментів за період з серпня 2016 року по травень 2017 року, а саме:

серпень 2016 року: 2 589,74 грн. х 1% х 31 = 802,81 грн.;

вересень 2016 року: 635,63 грн. х 1% х 30 = 190,68 грн.;

жовтень 2016 року: 635,63 грн. х 1% х 31 = 197,04 грн.;

листопад 2016 року: 635,63 грн. х 1% х 30 = 190,68 грн.;

грудень 2016 року: 701,44 грн. х 1% х 31 = 217,44 грн.;

січень 2017 року: 701,44 грн. х 1% х 31 = 217,44 грн.;

лютий 2017 року: 701,44 грн. х 1% х 28 = 196,40 грн.;

березень 2017 року: 701,44 х 1% х 31 = 217,44 грн.;

квітень 2017 року: 1 376,44 грн. х 1% х 30 = 412,93 грн.;

травень 2017 року: 701,44 грн. х 1% х 31 = 217,44 грн.

За таких обставин, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги в цій частині та стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів за період з серпня 2016 по травень 2017 року у розмірі 2 860,30 грн.

Таким чином, позов задовольняється частково.

Керуючись ст.ст. 10, 30, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з серпня 2016 року по травень 2017 року у сумі 2 860,30 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державної судової адміністрації України 640,00 грн. судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Д. І. Рудаков