Провадження № 22-ц/773/1531/17 Категорія: 43 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Федонюк С.Ю., Грушицького А.І.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вікторія Луцьк 1» про усунення перешкод в користуванні кладовою та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 вересня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися в суд з даним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що їм на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1. В користуванні квартири перебувало нежитлове приміщення - кладова, площею 8.1 кв.м. В квітні 2016 року, відповідач самовільно вибила стіну, яка розділяла належну їм кладову та зайняла її більшу частину, розширивши свою площу квартири. На даний час в їх користуванні перебуває не 8.1 кв.м., а лише 1.96 кв.м., про що свідчить акт огляду площі наданої їм в користування, складений комісією ОСББ «Вікторія Луцьк 1» 26.05.2016 року.

Просять суд усунути перешкоди в користуванні належною кладовою площею 8.1 кв.м. (на плані №6) закріпленою за квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення з кладови в зв'язку з самовільним її захопленням ОСОБА_7 та приведення кладови в попередній стан в якому вона перебувала до самовільного захоплення, стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. по 5 000 грн. з кожного позивача та понесені судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перешкоди в користуванні належною їм кладовою площею 8.1 кв.м. (на плані №6) закріпленою за квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення з кладови в зв'язку з самовільним її захопленням ОСОБА_7, відповідно до проектно-технічної документації на будинок.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 завдану моральну шкоду по 500 грн. кожному.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 107 від 23.03.2006 року було надано статус житлового будинку гуртожитку по АДРЕСА_1. ОСОБА_7 належить на праві власності квартира АДРЕСА_2, загальною площею 16,20 кв.м., ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 належить на праві приватної власності житлове приміщення АДРЕСА_1. Судом також встановлено, що кладова на поверховому плані приміщення № 6 площею 8,1 кв.м. перебувала у користуванні ОСОБА_1 як приналежність до її приватизованої квартири № 189.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Луцького міськрайонного суду від 26.01.2005 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 30.05.2005 року, у справі за позовом ВАТ «Луцький шовковий комбінат «Волтекс» до ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні приміщенням установлено, що ОСОБА_8 та члену її сім'ї ОСОБА_9 (в даній справі відповідач ОСОБА_7) 05.12.2001 року адміністрацією ВАТ «Волтекс» був виданий ордер №457 на заняття житлової площі кімнати 603 у вказаному гуртожитку, а також додатково комору на переході. Згідно ордера № 62 від 18.03.2002 р. ОСОБА_1 та членам її сім'ї ОСОБА_10 , ОСОБА_6, що проживають в кім.604 вкзаного гуртожитку була надана в користування додатково 1/2 комори на переході по двері без вікна. Як ордер № 457(ОСОБА_8), так і ордер № 62 (ОСОБА_1) були видані не лише на жилі приміщення, а й на комору на переході, тобто на нежиле приміщення. ОСОБА_8 самовільно на переході побудувала комору, яка була включена в її ордер, разом з тим, зайняла всю комору на переході, 1/2 частина якої була додатково надана ОСОБА_1 Вказаним рішенням суду було зобов'язано ОСОБА_8 звільнити приміщення 1/2 частини комори на переході без вікна, що розташоване на 6-му поверсі гуртожитку АДРЕСА_1 (а.с.13-17).

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 03.11.2010 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_7 до Луцької міської ради про визнання права на користування приміщенням комори як житловим із правом приватизації встановлено, що після перепланування кімнат в гуртожитку і надання йому статусу житлового будинку частина спірного підсобного приміщення площею 8,1 кв.м. залишилась в користуванні ОСОБА_1 як приналежність до її приватизованої квартири, а інша частина вказаного приміщення площею 15,4 кв.м. набула статусу квартири і передана у власність ОСОБА_7 В задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено (а.с.18-22).

Рішеннями Луцького міськрайонного суду від 29.07.2013 року та від 10.12.2015 року, залишеними без змін ухвалами апеляційного суду Волинської області відповідно від 03.09.2013 року та від 17.03.2016 року у справах за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житлом встановлені обставини щодо права ОСОБА_1 на користування кладовою площею 8,1 кв.м., та в задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено (а.с.23-25, 27-28, 30-31).

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_7 в квітні 2016 року самовільно вибила стіну, яка розділяла належну позивачам кладову від квартири №192а та зайняла її більшу частину, таким чином розширивши свою житлову площу квартири. Дана обставина підтверджується актом від 26.05.2016 року № 2 складеним об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Вікторія-Луцьк-1» (а.с. 10), відповіддю Головного управління національної поліції (а.с. 11).

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, обґрунтовано виходив із того, що оскільки ОСОБА_7 було самовільно зайнято належну на праві користування ОСОБА_1 кладову площею 8,1 кв.м., наявні правові підстави, передбачені ст. 391 ЦК України для усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, в даному випадку кладовою.

Однак, усуваючи перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а саме : кладовою площею 8,1 кв.м(на плані №6), закріпленою за квартирою № 189 (ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6) шляхом виселення з кладової відповідача, судом першої інстанції не було враховано, що зайнята відповідачем кладова не є житловим приміщенням в розумінні норм Житлового кодексу. Виселення із займаного житлового приміщення допускається лише з підстав, встановлених законом (ст. 109 ЖК), добровільно або в судовому порядку. Підстави і порядок виселення з житлового приміщення встановлюються Житловим кодексом, відповідно до якого виселення може бути: з наданням іншого жилого приміщення або без надання такого.

Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що з врахуванням того, що виселення можливе лише із житлового приміщення, а тому слід визначити такий спосіб захисту порушеного права, який не суперечить закону та у зв'язку з цим оскаржуване рішення суду першої інстанції в даній справі слід змінити та визначити спосіб усунення перешкод в користуванні нежилим приміщенням - кладовою, шляхом її звільнення відповідачем ОСОБА_7. Вказаний спосіб застосований судом в межах заявлених позовних вимог про усунення перешкод в користуванні майном, оскільки предметом спору є саме усунення перешкод в користуванні належною позивачам спірною кладовою.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального права в частині визначення способу усунення перешкод в користуванні приміщенням, рішення суду підлягає відповідній зміні на підставі ст. 376 ЦПК України, шляхом викладення другого речення резолютивної частини рішення в іншій редакції.

Доводи апеляційної скарги про незаконність закріплення за позивачем спірного приміщення кладової не заслуговують на увагу, оскільки наявними в матеріалах справи доказами, підтверджується факт законності користування відповідачкою ОСОБА_1 та членами її сім'ї нежилим приміщенням кладовою, площею 8,1 кв. м. у зазначеному будинку. Дана обставина неодноразово була встановлена судами та не потребує додаткового доказування.

Безпідставними є також твердження представника відповідача в апеляційній скарзі про те, що право власності позивачів на спірне приміщення кладови не визнано судом, а тому ухвалені раніше судові рішення не можуть бути підставою виникнення прав та обов'язків для ОСОБА_1. Право користування спірним приміщенням кладови виникло у позивачів на підставі ордеру № 62 на зайняття житлової площі кімнати 603 у вказаному гуртожитку, а також додатково ? кладови на переході без вікна. Після надання гуртожитку статусу житлового будинку та перепланування кімнат за позивачами, як власниками кв. № 189 було закріплено право користування спірною кладовою, площею 8.1 кв.м..

Покликання в апеляційній скарзі на незаконну відмову суду в задоволенні клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи не заслуговують на увагу, оскільки з'ясування обставин, що мають значення для справи, предметом спору в якій є усунення перешкод в користуванні належним майном, не потребують спеціальних знань в галузі будівництва.

Рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги в цій частині не містять підстав для його скасування чи зміни.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 вересня 2017 року в даній справі змінити виклавши друге речення резолютивної частини рішення в такій редакції:

Усунути ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перешкоди в користуванні належним їм нежитловим приміщенням - кладовою площею 8.1 кв.м. (на плані №6) закріпленою за квартирою АДРЕСА_1, шляхом її звільнення.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді