Справа №591/6612/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/942/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Криворотенка В. І. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 квітня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання недійсними окремих положень кредитного договору, -

в с т а н о в и л а:

12 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що 05 серпня 2005 року він уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір № SUC0GF00124234 про надання банком споживчого кредиту в сумі 22 500 дол. США на купівлю квартири. Умовами договору передбачено, що погашення кредиту він повинен здійснювати шляхом щомісячної сплати банку коштів в сумі 275,71 дол. США, в т.ч. комісію за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,18 % від суми виданого кредиту щомісячно, до щомісячного платежу включено також комісію та інші витрати банку відповідно до пунктів 2.2.9 та 4.3 договору. Вважає, що дані положення кредитного договору є несправедливими умовами відповідно до положень ч. 5 ст. 11, ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та порушують його права. Просить визнати недійсними з дати укладення сторонами договору наступні положення кредитного договору № SUC0GF00124234 від 05 серпня 2005 року: пункту 1.1 договору в частині включення до складу щомісячного платежу в розмірі 275,71 дол. США та його обов'язку щомісячної сплати банку: комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,18 % від суми виданного кредиту; інших витрат банку відповідно до пунктів 2.2.9 та 4.3 договору;

- пункту 2.1.3 договору;

- пункт 2.2.3 договору щодо сплати банку комісії згідно п. 1.1 договору;

- пункт 2.2.9 договору, де передбачено плату за інші витрати банку, крім щомісячної суми погашення кредиту та відсотків за користування кредитом;

- пункти 2.4.1, 3.3, 3.5, 3.7, 3.9 в частині сплати банку комісії.

Рішенням суду від 27 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позов. В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, суд неповно дослідив докази, що мають значення по справі, рішення не відповідає встановленим судом обставинам справи. Вважає, що судом безпідставно застосовано позовну давність при вирішенні справи та не взято уваги правові висновки Верховного Суду України. Резолютивна частина рішення протирічить встановленим судом обставинам справи, в яких суд фактично повністю визнав законність його позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідача ОСОБА_4, який заперечує проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що є підстави для визнання окремих положень кредитного договору № SUC0GF00124234 від 05 серпня 2005 року недійсними, однак позивачем пропущено строк позовної давності, який сплив 05 серпня 2008 року.

Проте погодитись з висновками суду першої інстанції щодо мотивів відмови у позові не можна, так як суд дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 05 серпня 2005 року між позивачем та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено кредитний договір № SUC0GF00124234 (Далі Договір) (а. с. 6-7). Кредит за вказаним Договором є споживчим, так як надавався позивачу для придбання квартири.

Згідно з умовами Договору банк надає позичальникові кредитні кошти на строк до 04.08.2025 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 28800 доларів США на наступні цілі: купівля квартири у сумі 22500 доларів США та на сплату страхових платежів у сумі 6300 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,18% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п. 3.11 даного договору. Періодом сплати вважати період з «5» по «10» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком комісії, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: Щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 275,71 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншим витратам банку відповідно до п.п. 2.2.9, 4.3 (п. 1.1 Договору).

Відповідно до пункту 2.1.3 Договору позичальник звертається до банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до Договорів страхування, укладених відповідно до п. 2.2.7 даного Договору, і доручає банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно договорів страхування. Перерахування кредитних коштів банк зобовязується провадити у випадку не предявлення позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел, до дат їхньої сплати, передбачених договорами страхування. Перерахування коштів на сплату чергових страхових платежів здійснюється в національній валюті України. Якщо кредит надається в іноземній валюті, то позичальник доручає банку:

- одержати з каси банку суму іноземної валюти наявної, необхідну для сплати чергового страхового платежу на підставі Договору страхування, укладеного згідно п. 2.2.7 даного Договору;

- здійснити продаж у касі банку наявної іноземної валюти за курсом її продажу, встановленому на день виконання даного доручення;

- отримані від продажу іноземної валюти кошти зарахувати від імені позичальника на сплату чергового страхового платежу.

Зазначене доручення позичальника не підлягає виконанню банком тільки у випадку предявлення позичальником банку документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел до дат їхньої сплати, передбачених договорами страхування. Даний пункт договору виконується лише у випадку укладення договору (-ів) застави/іпотеки згідно п. 1.3 даного договору або предявлення банком вимог, повязаних з особистим страхуванням позичальника.

Згідно пункту 2.2.3 Договору позичальник зобовязується сплатити банку комісію згідно п. 1.1 і п. 3.11 даного Договору.

Пунктом 2.2.9 Договору передбачено, що на підставі наданих банком підтверджуючих документів позичальник зобовязується відшкодувати витрати/збитки банку, які виникли у звязку зі сплатою послуг, які надані або будуть надані в майбутньому з метою реалізації прав банку за даним договором, а також договорам застави, іпотеки, поруки й т.п., укладені з метою забезпечення зобовязань позичальника за цим договором. До послуг, вказаних у цьому пункті, входять доставка застави на місце зберігання; зберігання застави; послуги, повязані з реалізацією застави; представництво інтересів банку в суді й перед третіми особами й т.ін. Відшкодування здійснюється не пізніше періоду сплати, наступного за наданням банком відповідних документів.

Позичальник має право за узгодженням з банком здійснювати дострокове (як повне, так і часткове) погашення кредиту. При цьому позичальник зобовязаний сплатити банку суму відсотків, суму комісії відповідно до п. 1.1, 3.11 даного Договору, неустойку (штраф, пеню), якщо на момент дострокового погашення кредиту (частини кредиту) у банку виникли підстави для стягнення неустойки згідно п. 4.1 даного договору. Оплата провадиться відповідно до умов даного договору (п. 2.4.1 Договору).

Згідно п. 3.3 Договору кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку згідно п.п. 2.2.9, 4.3 цього договору, далі пені згідно розділу 4 цього договору, далі простроченої комісії по кредиту, далі комісії по кредиту, далі прострочених відсотків по кредиту, далі простроченої заборгованості за кредитом, частина суми, що залишилася (у т.ч. сума, надана позичальником понад суму щомісячного платежу), направляється на погашення заборгованості за кредитом (якщо інше не передбачено п. 6.2). Остаточне погашення заборгованості за кредитом виконується не пізніше дати, зазначеної в п. 1.1. Сума остаточного погашення заборгованості може відрізнятися від суми щомісячного платежу. При несплаті комісії (у випадку її щомісячної сплати згідно п. 1.1 даного договору або згідно п. 3.11 даного договору), відсотків, і/або частини кредиту до останнього дня періоду сплати згідно п. 1.1 даного договору або згідно п. 3.11 даного договору), відсотків, і/або частини кредиту до останнього дня періоду сплати, вони вважаються простроченими.

Відповідно до п. 3.5 Договору для погашення заборгованості за даним договором, у тому числі комісії й відсотків за користування кредитом, позичальник надає банку кошти на рахунок для зарахування коштів.

Пунктом 3.7 Договору передбачено, що позичальник сплачує банку комісію у розмірі й у строки, зазначені в. п.п. 1.1, 3.11 даного Договору. Якщо згідно п. 1.1 даного договору передбачена щомісячна сплата комісії, то вона встановлюється у фіксованому розмірі (зазначеному в п. 1.1) від дня списання коштів з кредитного рахунку до дати повного погашення кредиту. При цьому, незалежно від кількості днів, що пройшло від дня закінчення останнього періоду сплати до дня остаточного погашення кредиту, комісія сплачується у вищевказаному розмірі.

Згідно п. 3.9 Договору позичальник має право сплатити щомісячний платіж достроково, якщо інше не передбачено п. 6.2. При цьому нарахування відсотків і комісії здійснюється в порядку, передбаченому п.п. 3.4 й 3.11 даного Договору. Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Згідно з ч. 1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст.215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Позивач просить визнати вищезазначені умови кредитного договору, посилаючись на те, що вони не відповідають положенням ч. 5 ст. 11, ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» згідно яких до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Проте, норми статтей 11 та 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в яких визначено вимоги до умов договору споживчого кредиту, а також умови договорів, які є несправедливими та обмежують права споживачів, введені Законом України від 1 грудня 2005 року N 3161-IV, яким ОСОБА_5 України «Про захист прав споживачів» викладено у новій редакції. ОСОБА_5 набрав чиннності з 13 січня 2006 року.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Кредитний договір № SUC0GF00124234 укладено між ПАТ КБ «ПриватБанк» та позивачем 05 серпня 2005 року. На дату укладення договору, тобто на час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_5 України «Про захист прав споживачів» не містив обмежень щодо змісту договорів споживчого кредиту. А підстави для визнання недійсними умов спірного кредитного договору щодо встановлення комісії та інших платежів, які узгодили сторони у звязку з невідповідністю нормам Закону України «Про захист прав споживачів» (ст. 11, ст. 18) в редакції станом на 13 січня 2006 року, відсутні, так як ці норми не діяли на час його укладення, а тому не поширюються на спірні правовідносини.

Постанова 3.6. НБУ 10.05.2007 N 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» п. 3.6 яких передбачено, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин(укладення кредитного договору, унесення до нього змін,

прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо), також набрала чинності після укладення між сторонами кредитного договору, а тому її положення не можуть застосовуватись до спірних правовідносин. Суд першої інстанції не врахував дію актів цивільного законодавства, при вирішенні спору послався на положення Закону України «Про захист прав споживачів», які не діяли на час виникнення спірних правовідносин та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання окремих положень кредитного договору № SUC0GF00124234 від 05 серпня 2005 року недійсними з моменту укладення договору. При цьому суд не зазначив ці положення договору. Тобто не встановив які саме позовні вимоги він вважає обґрунтованими, але які не підлягають задоволенню у звязку зі спливом позовної давності.

Щодо врахування правової позиції Верховного Суду України у постанові від 16 листопада 2016 року (справа № 6-1746цс16), на яку посилається позивач, то вона не може враховуватися у даній справі, так як норми права відносно застосування яких вона висловлена не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. У справі, яка розглядалась Верховним Судом України, кредитний договір було укладено в 2008 році, тобто після внесення до діючого законодавства відповідних змін щодо прав споживачів за договорами споживчого кредиту.

Отже, виходячи з викладеного рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні в частині мотивів відмови у позові, з зазначенням, що в позові відмовлено з вищезазначених підстав за його необгрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. 4, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 квітня 2017 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -