УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 рокуМ. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Іваненко Ю.Г., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Служби безпеки України про визнання рішення незаконним та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив в ході розгляду справи та просив визнати незаконним рішення житлово-побутової комісії Центрального управління Служби безпеки України від 8 травня 2014 року, протокол № 9, в частині відмови у зарахуванні ОСОБА_6, 1985 року народження, на квартирний облік зі збереженням попереднього часу перебування на обліку в Управлінні Служби безпеки України в Чернігівській області та зобов'язати житлово-побутову комісію Центрального управління Служби безпеки України зарахувати ОСОБА_6, 1985року народження, на квартирний облік Центрального управління Служби безпеки України, зі збереженням попереднього часу перебування на обліку в Управлінні Служби безпеки України в Чернігівській області, тобто з 11 травня 2012 року.

Позов мотивовано тим, що позивач з липня 2007 року по жовтень 2013 року проходив військову службу в Управлінні Служби безпеки України в Чернігівській області та у зв'язку із відсутністю власного житла в місті Чернігові, 21 березня 2012 року звернувся до житлово-побутової комісії, з метою постановлення його на квартирний облік. Рішенням житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Чернігівській області від 11 травня 2012 року його зараховано на квартирний облік Управління та внесено до загального списку на отримання житла відповідно до підпункту 7 пункту 13 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов та надання їм житлових приміщень в Українській РСР».

Наказом Служби безпеки України від 24 жовтня 2013 року № 1255-ОС позивача направлено для подальшого проходження військової служби до Головного слідчого управління Служби безпеки України. Після переїзду на нове місце служби, він подав рапорт про переведення черги квартирного обліку і, що житлово-побутова комісія Головного слідчого управління Служби безпеки України прийняла рішення клопотати перед житлово-побутовою комісією Центрального управління Служби безпеки України про зарахування позивача на квартирний облік, зі збереженням попереднього часу перебування на обліку.

Разом з тим, рішенням житлово-побутової комісії Центрального управління Служби безпеки України від 8 травня 2014 року, позивачу відмовлено у зарахуванні на квартирний облік з посиланням на те, що на момент зарахування його на квартирний облік в Управлінні Служби безпеки України в Чернігівській області, він не потребував поліпшення житлових умов, оскільки був забезпечений житловою площею в межах норми. Позивач вважає таке рішення незаконним у зв'язку із чим звернувся до суду з відповідним позовом про визнання його не чинним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року позов задоволено. Визнано незаконним рішення житлово-побутової комісії Центрального управління Служби безпеки України від 8 травня 2014 року в частині щодо відмови ОСОБА_6 у зарахуванні на квартирний облік капітана юстиції ОСОБА_6, зі збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку в Управлінні Служби безпеки України в Чернігівській області. Зобов'язано житлово-побутову комісію Центрального управління Служби безпеки України зарахувати капітана юстиції ОСОБА_6 на квартирний облік Центрального управління Служби безпеки України, зі збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку в Управлінні Служби безпеки України в Чернігівській області, тобто із 11 травня 2012 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2016 року рішення районного суду скасовано з ухваленням нового рішення, яким в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати із залишенням в силі рішення місцевого суду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що рішення житлово-побутової комісії Управління СБУ України в Чернігівській області від 11 травня 2012 року не скасовано і позивача з обліку не знято, а вибуття сестер позивача на навчання, про що зазначено в оскаржуваному рішенні, не позбавляє їх права на жилу площу у квартирі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позивач проживав та був зареєстрований станом на травень 2012 р. в АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності його матері - ОСОБА_7 (а/с 14). У вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_7, батько позивача ОСОБА_8, позивач та дві його сестри - ОСОБА_9 та ОСОБА_6, які були зняті з реєстраційного обліку 9 вересня 2009 року на час навчання. Вказана квартира має загальну площу 72 кв.м. та складається з 3 жилих кімнат: площею 17,7 кв.м, 13,8 кв.м та 11,0 кв.м. Враховуючи, що за ОСОБА_9 та ОСОБА_6 зберігається право користування жилим приміщення на час їх навчання, на кожного з мешканців квартири припадає по 8,5 кв.м, тоді як норма жилої площі для поліпшення житлових умов в м. Чернігові становить 6 кв.м.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстав визнавати позивача таким, що потребує поліпшення житлових умов станом на 11 травня 2012 року не було. Відповідно рішення ЖПК ЦСУ СБ України від 8 травня 2014 року, оформлене протоколом №9, про відмову у зарахуванні позивача на квартирний облік зі збереженням попереднього часу в зв'язку з тим, що момент зарахування на квартирний облік позивач не потребував поліпшення житлових умов, відповідає нормам чинного законодавства.

Згідно висновків апеляційного суду та обставина, що рішення про зарахування позивача на квартирний облік від 11 травня 2012 року не скасовано, не має правового значення для справи, оскільки згідно довідки від 23 грудня 2013 року він перебував в загальному списку на отримання житла з 11 травня 2012 року по жовтень 2013 року і наказом від 24 жовтня 2013 року був направлений для подальшого проходження служби до ГСУ СБ України (а/с 20), а тому він не проживає в м. Чернігові та не може перебувати на квартирному обліку за попереднім місцем служби. Згідно паспорту (а/с 9-11) позивач знятий з реєстраційного обліку в м. Чернігів та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, 1985 року народження, його сестри ОСОБА_10 та ОСОБА_9, 1992 рокународження, батько позивача - ОСОБА_8, 1960 року народження, та колишня дружина батька - ОСОБА_7, 1964 року народження, проживали разом в квартирі АДРЕСА_1, про що свідчить довідка з місяця проживання про склад сім'ї та реєтрацію, видана приватним підприємством «Техкомсервіс» 16 березня 2012 року за № 195 (а.с. 13).

Вказана квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, видане Виконавчим комітетом Новозаводської районної ради м. Чернігова 23 березня 2005 року (а.с. 14).

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1, виготовленого Державним комунальним підприємством «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради народних депутатів 27 листопада 2000 року, вбачається, що квартира загальною площею 72,0 кв.м, житловою площею 42,5 кв.м, складається з трьох житлових кімнат: 17,7 кв.м, 13,8 кв.м, 11,0 кв.м (а.с. 16-17).

В кімнаті розміром 17,7 кв.м, проживав батько позивача ОСОБА_8, який за станом здоров'я потребує для проживання кімнату окремо від інших членів сім'ї, що підтверджується медичним висновком № 3494, виданим Третім поліклінічним відділенням Чернігівської міської лікарні № 1 Чернігівської міської ради 6 березня 2012 року (а.с. 18), в кімнаті розміром 13,8 кв.м проживали колишня дружина батька ОСОБА_7 та сестра позивача ОСОБА_9, в кімнаті розміром 11 кв.м - проживав позивач із сестрою ОСОБА_10, 1992 року народження.

З витягу із протоколу засідання житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Чернігівській області від 11 травня 2012 року, вбачається, що на підставі звернення позивача, відповідно до підпункту 7 пункту 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов та надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470, його зараховано на квартирний облік Управління з 11 травня 2012 року, з внесенням його до загального списку (а.с. 7).

Згідно довідки № 74/1/8-220, виданої Управлінням Служби безпеки України в Чернігівській області 23 грудня 2013 року, ОСОБА_6 про те, що він (один) перебував на квартирному обліку Управління (м. Чернігів) з 11 травня 2012 року по жовтень 2013 року в загальному списку на отримання житла. В місті Чернігові житла не отримував. Наказом Служби безпеки України від 24 жовтня 2013 року № 1255-ОС ОСОБА_6 направлено для подальшого проходження військової служби до Головного слідчого управління Служби безпеки України (а.с. 19).

З протоколу засідання Житлово-побутової комісії Центрального управління Служби безпеки України № 9 від 8 травня 2014 року вбачається, що капітану юстиції, старшому слідчому-криміналісту Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_6 відмовлено у зарахуванні на квартирний облік у Центральному управлінні Служби безпеки України зі збереженням попереднього часу перебування на обліку в Управлінні Служби безпеки України в Чернігівській області, у зв'язку із неправомірним зарахуванням його на такий облік. Відмову аргументовано тим, що на час зарахування на квартирний облік у м. Чернігові, ОСОБА_6 був зареєстрований у трикімнатній квартирі АДРЕСА_1, де було зареєстровано 3 особи: він, батько ОСОБА_8 (згідно з медичним висновком потребує окремої кімнати) та мати ОСОБА_7 - власник квартири (батьки розлучені). Дві сестри ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виписані з даної квартири у 2009 році на навчання. Норма жилої площі для поліпшення житлових умов у м. Чернігів становить 6,0 кв.м на одну особу. Рівень середньої забезпеченості - 8,5 кв.м жилої площі на одну особу. Таким чином, на момент зарахування на квартирний облік в Управлінні Служби безпеки України в Чернігівській області ОСОБА_6 не потребував поліпшення житлових умов, оскільки був забезпечений житловою площею в межах норми (14,16 кв.м) (а.с. 21-22).

Відповідно до пункту 3.11. Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Голови Служби безпеки України від 6 листопада 2007 року № 762, співробітники, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов'язаного з переїздом в іншу місцевість, зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членам їх сімей зі збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

Відповідно частини 1 пункту 28 Правил, зняття з квартирного обліку та виключення із списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік (включення до вказаного списку).

Судом першої інстанції було встановлено та не спростовано сторонами, що рішення житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Чернігівській області від 11 травня 2012 року про зарахування позивача на квартирний облік Управління з 11 травня 2012 року із внесенням його до загального списку, не скасовано та позивача з квартирного обліку не знято.

Крім того, вибуття сестер позивача на навчання не позбавляє їх права на житлову площу у квартирі, оскільки зазначене не передбачено законодавством.

Разом з тим, вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позову суд апеляційної інстанції вказаним висновкам та обставинам, встановленим місцевим судом належної оцінки не надав, фактично дослідив та послався на обставини, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, зокрема щодо підстав для визнання позивача таким, що потребує поліпшення житлових умов станом на 11 травня 2012 року. Апеляційний суд, послався на те, що таких підстав не було, фактично надавши оцінку законності рішенню житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Чернігівській області від 11 травня 2012 року про зарахування позивача на квартирний облік від 11 травня 2012 року, яке не скасовано та є чинним.

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів.

Відмовляючи у задоволенні позову суд апеляційної інстанції в супереч принципу повноти, всебічності та об'єктивності перевірки усіх встановлених судом фактичних обставин не дав належної правової оцінки підставам позову та не перевірив усіх обставин, на які посилалися сторони, з урахуванням зібраних у справі доказів, фактично вийшов за межі доводів апеляційної скарги, дослідивши питання, які не досліджувались місцевим судом.

Апеляційним судом допущено однобічність у перевірці досліджених місцевим судом доказів та неповноту встановлення фактичних обставин, не виконано вимог ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зазначене вище свідчить про порушення апеляційним судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до апеляційного суду на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2016 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук
Судді: В.С. Висоцька
Ю.Г. Іваненко
О.В. Умнова
І.М. Фаловська