УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І.,Ізмайлової Т.Л.,
Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості з орендної плати, 3 % річних та інфляційних витрат, за касаційною скаргою ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_6, на рішення Сумського районного суду Сумської області від 14 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 06 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» (далі - ТОВ «АФ «Косівщинська») про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості з орендної плати, 3 % річних та інфляційних витрат.

Свої вимоги мотивує тим, що 11 січня 2005 року між нею та ТОВ «АФ «Косівщинська» було укладено договір оренди належної позивачу земельної ділянки площею 2,80 га, що розташована на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області, строком на 5 років зі сплатою орендної плати у розмірі 442 грн. 01 січня 2009 року між сторонами укладено додатковий договір до договору оренди землі, відповідно до якого розмір орендної плати збільшено до 1083 грн 75 коп. за рік, а строк користування земельною ділянкою збільшено до грудня 2013 року. В 2011-2012 роках відповідач не виплачував позивачу орендну плату за користуванням земельною ділянкою і тільки 28 листопада 2013 року виплатив їй 1 712,89 грн орендної плати за 2011 -2012 роки та 1 712,89 грн орендної плати за 2013 рік, всього, 3 425,78 грн.

Незважаючи на вимоги позивача товариство систематично протягом двох платіжних періодів підряд не сплачувало їй орендну плату, що є підставою для розірвання договору оренди землі від 11 січня 2005 року.

З урахуванням умов договору оренди землі та додаткового договору до нього за 2011-2013 роки товариство повинно було сплатити позивачу 5 096,92 грн, тому сума заборгованості по орендній платі за ці роки становить 1 671,14 грн.

З урахуванням даної суми заборгованості станом на 28 листопада 2013 року відповідач повинен сплатити позивачу 3 % річних, що становить 99,99 грн та 426,14 грн інфляційного збільшення заборгованості, а всього з урахуванням заборгованості з орендної плати в сумі 1 671,14 грн - 2 197,27 грн.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 14 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 06 квітня 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями,

ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_6, звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просила скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позовної вимоги щодо розірвання договору оренди землі та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

В іншій частині рішення судів попередніх інстанцій не оскаржуються, а тому не є предметом касаційного перегляду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що в даному випадку відсутній факт систематичного невиконання відповідачем договірних зобов'язань, який міг би бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі.

З такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна, з огляду на наступне.

Судами встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_6 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,80 га, рілля, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю, виданим 24 січня 2000 року на підставі рішення 9 сесії 23 скликання Косівщинської сільської ради Сумського району від 20 січня 2000 року.

11 січня 2005 року між ОСОБА_6 та ТОВ «АФ «Косівщинська» був укладений договір оренди землі. Відповідно до умов зазначеного договору ОСОБА_6 надала ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» у строкове платне користування земельну ділянку строком на 5 років (п. 8 договору) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,80 га, яка розташована на території Косівщинської сільської ради, на умовах сплати даним товариством орендної плати у розмірі 442,00 грн, що становить 1,5 % від грошової оцінки землі (п.10 договору).

Так, п. 12 договору оренди землі, укладеного між сторонами, встановлено, що орендна плата вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця, тобто до 30 грудня кожного року дії договору оренди землі.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Судом встановлено, що орендна плата за 2011-2012 роки була сплачена 28 листопада 2013 року, тобто в указані роки орендар не сплачував орендну плату, чим порушив умови договору оренди.

При цьому несвоєчасна сплата означає несплату певної суми грошових коштів у певний строк, зокрема в цьому випадку у строк, передбачений договором оренди землі.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що спірні правовідносини передбачають систематичну несплату орендної плати як підставу для розірвання договору оренди.

Зазначена позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12.

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище обставини справи уваги не звернув; не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; не надав належного правового обґрунтування та оцінки п. 12 договору оренди землі; не врахував наявність вини відповідача у порушенні зобов'язання щодо сплати орендної плати за 2011 - 2012 роки та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про розірвання договору оренди землі.

За таких обставин ухвала апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 про розірвання договору оренди землі підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_6, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Сумської області від 06 квітня 2016 рокув частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова