Справа № 344/4043/17
Провадження № 22-ц/779/1311/2017
Головуючий у 1 інстанції Островський Л. Є.
Суддя-доповідач Фединяк
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Фединяка В.Д.

суддів: Горейко М.Д., Девляшевського В.А.

секретаря Капущак С.В.

з участю представника прокуратури Івано-Франківської області Гринишин Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Генеральної прокуратури України, прокуратури Івано-Франківської області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому незаконним невиконанням судових рішень та злісним порушенням його особистих немайнових прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 22 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з указаним позовом і зазначав, що 17 грудня 2010 року він звернувся до Генерального прокурора України із запитом про надання інформації, в якому вимагав надати вичерпну відповідь за кожним із зазначених ним у запиті пунктів, зокрема, щодо підставності та вмотивованості поданого Головним управлінням Державного казначейства України в Івано-Франківській області клопотання про вступ прокурора в адміністративну справу, підставності такого вступу прокурора, надання копій документів та надання правової інформації у формі письмових пояснень. Посилаючись на неповноту та неналежність надання органами прокуратури відповіді на його запит від 17 грудня 2010 року, ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача моральну шкоду, заподіяну йому незаконним невиконанням судових рішень та злісним порушенням його особистих немайнових прав, у розмірі 25000 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 червня 2017 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову, вказуючи на те, що на його звернення Генеральна прокуратура України не надала вичерпну інформацію щодо всіх викладених ним пунктів. Зазначає, що постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2011 року та ухвалою від 14 травня 2014 року Львівського апеляційного адміністративного суду визнано протиправними дії відповідачів щодо порушення строків розгляду запиту про надання інформації від 17.12.2010 року та зобов'язано прокуратуру Івано-Франківської області розглянути запит та надати позивачу вичерпну відповідь. Судом не враховано, що постановою Вищого адміністративного суду України від 15 грудня 2015 року визнано протиправними дії Генеральної прокуратури України щодо порушення строків розгляду його запиту на інформацію і направлення його звернення від 17 грудня 2010 року за належністю до прокуратури Івано-Франківської області і зобов'яззано Генеральну прокуратуру України розглянути його запит на інформацію і скаргу, відповідно вимог закону. Тобто, встановлено неправомірні дії Генеральної прокуратури України, що залишилось поза увагою суду. Вказує на те, що суд, не з'ясувавши правову природу заявлених позовних вимог, спірних правовідносин та норм права відмовився розглядати справу. Зі змісту конституційних норм випливає, що органи державної влади зобов'язані вичерпно виконувати свої обов'язки щодо захисту прав і свобод людини при першому ж зверненні громадянина.

У судовому засіданні представник Генеральної прокуратури України та прокуратури Івано-Франківської області Гринишин Л.М. апеляційну скаргу не визнала, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що відповідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вступ органу прокуратури до участі в адміністративній справі є процесуальним питанням, яке вирішується адміністративним судом. В разі незгоди будь-якого учасника судового процесу з відповідним процесуальним рішенням суду про допуск (залучення) органу прокуратури до участі у справі, він повинен реалізовувати надані йому процесуальні права в рамках встановленої процесуальним законом процедури (зокрема, висловити свої заперечення в апеляційній скарзі на судове рішення в разі її подання). Власна позиція позивача щодо відсутності таких підстав вступу до справи не означає факту протиправності таких дій, як і не є підставою для завдання йому моральної шкоди. Разом з тим, встановлено неправомірні дії відповідачів щодо неналежного розгляду запиту позивача про надання інформацію від 17 грудня 2010 року. Однак, позивачем не надано належних доказів на обґрунтування моральної шкоди, з яких підстав позивач виходив щодо розміру моральної шкоди та причинного зв'язку між неправомірними діями відповідача та заподіянні моральної шкоди.

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'зку із розглядом Івано-Франківським міським судом справи №2а/2009 за позовом ОСОБА_2,ОСОБА_3, ОСОБА_4 до відділу Державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Головного управління юстиції, третя особа - Державне казначейство України про визнання неправомірним невиконання судових рішень і стягнення компенсації нанесених цим збитків, розгляд якої було призначено на 13.03.2009 року на 9-00 год. прокурор Івано-Франківської області, на підставі клопотання Головного управління Державного Казначейства України, повідомив про вступ у розгляд зазначеної справи.

Судом встановлено, що 17 грудня 2010 року ОСОБА_2 звернувся до Генерального прокурора України із запитом про надання інформації, в якому вимагав надати вичерпну відповідь за кожним із зазначених ним у запиті пунктів, зокрема, щодо підставності та вмотивованості поданого Головним управлінням Державного казначейства України в Івано-Франківські області клопотання про вступ прокурора в адміністративну справу, підставності такого вступу прокурора, надання копій документів та надання правової інформації у формі письмових пояснень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

09 березня 2011 року ОСОБА_2 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Генеральної прокуратури України, прокуратури Івано-Франківської області про визнання дій та бездіяльності незаконними щодо розгляду звернення та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2014 року, позов задоволено частково; визнано протиправними дії Генеральної прокуратури України та прокуратури Івано-Франківської області щодо порушення строків розгляду запиту про надання інформації ОСОБА_2 від 17.12.2010 року; зобов'язано прокуратуру Івано-Франківської області розглянути запит про надання інформації ОСОБА_2 від 17.12.2010 року та надати ОСОБА_2 вичерпну відповідь по питаннях, зазначених у даному запиті; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 15 грудня 2015 року касаційну скаргу прокуратури Івано-Франківської області задоволено частково, постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 5 квітня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2014 року скасовано, прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України, прокуратури Івано-Франківської області про визнання дій та бездіяльності незаконними, зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково; визнано протиправними дії Генеральної прокуратури України щодо порушення строків розгляду запиту на інформацію і направлення звернення ОСОБА_2 від 17 грудня 2010 року за належністю до прокуратури Івано-Франківської області; зобов'язано Генеральну прокуратуру України розглянути запит на інформацію і скаргу ОСОБА_2 від 17 грудня 2010 року у відповідності до вимог Законів України «Про доступ до публічної інформації» та «Про звернення громадян». В решті позову відмовлено.

Отже, встановлено факт неправомірних дій Генеральної прокуратури України щодо порушення строків розгляду запиту на інформацію і направлення звернення ОСОБА_2 від 17 грудня 2010 року за належністю до прокуратури Івано-Франківської області.

Згідно з частиною другою статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 Цивільного кодексу України).

Приписами частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

За змістом частин 6, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

У відповідності до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 вказаної постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Колегія суддів звертає увагу на те, що фактами, з якими матеріальний закон пов'язує настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди, є: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

Відсутність хоча б однієї з цих складових виключає можливість притягнення особи до відповідальності за заподіяння моральної шкоди.

Відповідно вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Установлено, що зміст позовної заяви ОСОБА_2 не містить жодного доказу, який би підтвердив наявність моральної шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Належних та допустимих доказів на обґрунтування причинного зв'язку між строками надання відповідей на інформаційні запити та фактом завданої позивачу моральної шкоди позивачем не подано.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що позивач не довів належними та допустимими доказами заявлених вимог, зокрема, наявність моральної шкоди та причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та при їх дослідженні та встановленні, судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування цього рішення, за доводами апеляційної скарги не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Івано-Франківського міського суду від 22 червня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

Судді: В.Д.Фединяк

М.Д.Горейко В.А.Девляшевський