У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до фізичної особи−підприємця ОСОБА_7 про захист прав споживача та повернення грошових коштів, за касаційною скаргою представника фізичної особи−підприємця ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що 26 жовтня 2014 року між сторонами укладено договір про продаж меблів № 41/10, за яким продавець зобов'язується поставити товар до 29 листопада 2014 року після сплати покупцем коштів у сумі, передбаченій п. 3.2 даного договору. Предметом договору № 41/10 є товар, а саме дві шафи-купе, за обраними нею індивідуальними характеристиками, що відображені у бланку замовлення, що є невід'ємним додатком договору. Ціна зазначеного товару згідно з договором становила 17 765 грн. На виконання умов договору нею внесено попередньо оплату у розмірі 10 тис. грн, а також у подальшому внесено 2 500 грн, 5 тис. грн та 6 500 грн. Проте, на її думку, відповідач належним чином не виконав своїх обов'язків за договором та надав товар неналежної якості. Її вимога про повернення коштів залишена відповідачем без належного реагування.

Просила на підставі ст. 675 ЦК України, ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» стягнути з відповідача 16 090 грн безпідставно отриманих коштів.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2016 року, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи−підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 збитки у розмірі 9 590 грн та витрати на проведення експертизи у розмірі 3 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ФОП ОСОБА_7 - ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 26 жовтня 2014 року між ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7 укладено договір про продаж меблів № 41/10, за яким виконавець зобов'язався передати у власність замовника та встановити виготовлені індивідуальним замовленням меблі згідно з бланком замовлення № 41/10, а замовник у порядку та на умовах, визначених цим договором - прийняти та оплатити товар (а. с. 4, 5).

Пунктами 3.2, 3.3 сторони погодили, що сума договору становить 17 765 грн на день підписання. Замовник сплачує виконавцю кошти у розмірі 10 тис. грн, що складає 70 % від вартості товару.

Згідно з п. 4.2 цього договору постачання товару здійснюється 29 листопада 2014 року з дати підписання договору, та з дати здійснення контрольного заміру й після сплати покупцем коштів у сумі, передбаченій п. 3.2 договору.

Відповідно до п. 5.1.1 виконавець зобов'язався поставити товар, якісні і кількісні характеристики якого, відповідають вимогам договору.

Із доданих до матеріалів справи копій бланку замовлення до договору № 41/10 та ескізу шафи вбачається, що позивачем обрано шафи-купе з відповідними технічними характеристиками та за обраним ескізом.

26 жовтня 2014 року ОСОБА_6 сплачено у якості авансу 10 тис. грн, 29 жовтня 2014 року - 2 500 грн, 02 листопада 2014 року - 6 500 грн та 22 листопада 2014 року - 5 тис. грн, що підтверджується товарними чеками (а. с. 8).

Згідно з актом здачі-приймання виконаних робіт від 30 листопада 2014 року ОСОБА_6 прийняла від ФОП ОСОБА_7 меблеві вироби із зазначенням у ньому про те, що на нижній рельсі наявні механічні пошкодження та відсутня заглушка, просила замінити рельсу (а. с. 60).

Позивач зазначала, що після встановлення шафи-купе вартістю 9590 грн виявлено невідповідності, що призвели до неможливості використовувати шафу-купе за своїм призначення, оскільки при відкритті дверцят шафи-купе неможливо відкрити шухляди та ящик для постільної білизни.

Відповідно до листів від 06 та 13 грудня 2014 року, претензії від 20 січня 2015 року позивач зверталася до відповідача із проханням забрати у неї шафу-купе та повернути сплачені за цю шафу кошти у розмірі 11 410 грн, а також повернути інші помилково сплачені кошти (а. с. 9−15).

Зазначені звернення залишені відповідачем без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків, негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно з ч. 3 ст. 858 ЦК України, якщо відступи у роботі від умов договору, підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.

20 серпня 2015 року Судовою незалежною експертизою України складено висновок № СЕ-1-6-345/15 судової товарознавчої експертизи, яким визначено, що шафа-купе, продана та виготовлена на підставі договору про продаж меблів від 26 жовтня 2014 року № 41/10, не відповідає умовам договору пп. 5.11 п. 5.1 ст. 5 та нормативно-технічній документації до нього; дефекти, виявлені експертом у вказаному виробі є істотними, оскільки унеможливлюють використання товару за його цільовим призначенням, виявлені недоліки є прихованими та унеможливлюють використання товару за його призначенням, вони виникли у результаті виготовлення шафи у невідповідності до розмірів, ескізу. Виготовлена на замовлення шафа-купе відповідно до договору про продаж меблів від 26 жовтня 2014 року не відповідає розмірам, зовнішньому вигляду, які були погоджені між виконавцем та виробником (а. с. 86).

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що до даних правовідносин застосовуються положення глави 61 ЦК України, оскільки спірні правовідносини є побутовим підрядом. Відповідно до висновку експерта від 20 серпня 2015 року № СЕ-1-6-345/15 виявлені недоліки є прихованими, які людина без відповідного досвіду не може виявити, тобто істотність недоліків доведена і позивач має право на відшкодування збитків. Посилання відповідача на те, що до правовідносин мають застосовуватися інші норми права, не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки діє правило «суд знає закон».

Крім того, відповідач не позбавлений права заявити вимоги до ОСОБА_6 про повернення шафи-купи.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 337, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника фізичної особи−підприємця ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:М.В. Дем'яносов
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак