АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 760/4797/16-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Букіна О.М.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчатись, аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову - 15 березня 2016 року та до закінчення навчання - 30 червня 2019 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 грн..

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи. Посилався на те, що в період, поки їх спільний з позивачем син був неповнолітнім, він належним чином надавав йому матеріальну допомогу в достатніх розмірах, проте наразі такої можливості у нього немає. Поза увагою суду залишилося те, що у нього на утриманні перебуває неповнолітня дитина та мати - інвалід, яким він зобов'язаний надавати допомогу, що потребує значних фінансових затрат. Зазначив, що має кредитну заборгованість перед Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» та борг по оплаті за житлово - комунальні послуги, що також свідчить про його скрутне матеріальне становище та відсутність можливості надавати допомогу ОСОБА_5, який вже є повнолітнім. Вважає, що, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції порушив права неповнолітньої дитини, яка перебуває на його утриманні, так як він не може забезпечити їй належний рівень життя. Зазначив, що його повнолітній син не позбавлений можливості підробляти у вільний від навчання час, з метою забезпечення своїх потреб.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, про день та час слухання справи судом повідомлялись у встановленому законом порядку, причину своєї неявки суду не повідомили, а тому, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05 липня 2002 року ОСОБА_3 позбавлено батьківських прав щодо сина ОСОБА_5.

Згідно довідки Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» № 961 від 09 березня 2016 року, ОСОБА_5 з 22 травня 1998 року зареєстрований та проживає зі своєю матір'ю ОСОБА_4 в квартирі за адресою АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 в даному житлі не зареєстрований та не проживає.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2010 року, яке набрало законної сили 25 грудня 2010 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 серпня 2010 року та до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідки Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 18 вересня 2015 року та довідки Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві від ІНФОРМАЦІЯ_1, у ОСОБА_3 наявна заборгованість по сплаті аліментів за період з 01 березня 2015 року по 01 березня 2016 року.

ОСОБА_5 є студентом 1-го курсу спеціальності «Автоматизація і комп'ютерно - інтегральні системи» бюджетної денної форми навчання Державного економіко - технологічного університету транспорту, що підтверджується довідкою № 87 від 25 лютого 2016 року.

Період навчання з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2019 року.

Як вбачається з довідки Солом'янського районного управління Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 334 від 06 лютого 2017 року, матір ОСОБА_3ОСОБА_4, з якою він проживає, є інвалідом ІІ групи внаслідок загального захворювання та отримує пенсію по інвалідності в розмірі близько 1300,00 грн. щомісячно.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5, який продовжує навчання, ОСОБА_4 посилалася на те, що їх спільний з відповідачем син навчається на стаціонарній формі навчання, а тому не має самостійного доходу, в той час як сама позивач є інвалідом ІІ групи та також позбавлена можливості працювати, з огляду на що, виходячи з положень ст.ст. 198, 199 СК України, наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку.

Задовольняючи позовні вимоги частково та, стягуючи з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5, який продовжує навчатись, аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову - 15 березня 2016 року та до закінчення навчання - 30 червня 2019 року, суд першої інстанції виходив з того, що матір ОСОБА_5, як інвалід ІІ групи, не здатна належним чином забезпечити його матеріально, сам ОСОБА_5 є студентом стаціонарної форми навчання, а тому також непрацевлаштований і не має самостійного доходу, при цьому, відповідач ОСОБА_3, як особа працездатного віку та з постійним джерелом доходу у вигляді заробітної плати, має можливість надавати своєму повнолітньому сину допомогу на період навчання у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, що не є непомірним для нього розміром.

Позивач ОСОБА_4 рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року не оскаржує, а тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду лише в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з відповідача на користь позивача на утримання їх спільного повнолітнього сина, який продовжує навчання, підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку щомісячно, вважає, що такий висновок суду першої інстанції в повній мірі відповідає наявним в матеріалах справи доказам та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги його правильність не спростовують, з наступних підстав.

Так, згідно ст. 198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Стаття 199 СК України встановила, що у випадку, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді

справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує

18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З досліджених судом доказів вбачаться, що ОСОБА_5 постійно проживає разом матір'ю ОСОБА_4, тобто, саме мати наразі надає своєму повнолітньому сину, який продовжує навчання, матеріальну допомогу.

При цьому, як вбачається з довідки до Акту огляду МСЕК Серія 10 ААА № 136387 від 14 березня 2011 року, довідки Солом'янського районного управління Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 334 від 06 лютого 2017 року, численних виписок з історії хвороби на ім'я позивача, ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи внаслідок загального захворювання довічно, непридатна до регулярної професійної праці, крім праці у спеціально створених умовах, має слабкий стан здоров'я та постійно лікується, а отримувана нею пенсія по інвалідності незначна за розміром і становить близько 1300,00 грн..

Таким чином, оскільки в ході судового розгляду достовірно встановлено факт того, що повнолітній син сторін ОСОБА_5, якому ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнилося 18 років, є студентом стаціонарної форми навчання Державного економіко - технологічного університету транспорту на період з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2019 року, так як наявними у справі документами підтверджується, що мати ОСОБА_5, з якою він постійно проживає, не має реальної змоги надавати йому достатню матеріальну допомогу через свій тяжкий стан здоров'я та відсутність можливості займатися професійною працею, а сам ОСОБА_5 не отримує ні академічної, ні соціальної стипендії, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_5 потребує матеріальної допомоги.

За змістом ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Оскільки з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що ОСОБА_3 є працездатною особою, має постійне місце роботи на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецбудсервіс - УА», тобто, отримує регулярний дохід, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому синові, який продовжує навчання.

Одночасно, враховуючи наявні в матеріалах справи документи на підтвердження того, що у відповідача ОСОБА_3 перебуває на утриманні неповнолітня дитина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, його мати ОСОБА_10 є інвалідом ІІ групи довічно, тобто, може потребувати від сина матеріальної допомоги, а сам відповідач має кредитну заборгованість перед Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» та борг по оплаті за житлово - комунальні послуги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5, який продовжує навчання, аліментів в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу, що не буде непомірним розміром для ОСОБА_3 та не призведе до значного погіршення рівня його матеріального забезпечення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував при вирішенні спору наявність у відповідача на утриманні малолітньої дитини та те, що його мати є інвалідом ІІ групи довічно та також потребує від нього допомоги, колегія суддів відхиляє, оскільки зі змісту оскаржуваного рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року вбачається, що суд першої інстанції вказані обставини прийняв до уваги, надав їм оцінку, яку змістовно та послідовно виклав у рішенні, та з урахуванням даних доводів відповідача дійшов висновку про доцільність часткового задоволення позову,стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини, а не ј частини від усіх доходів ОСОБА_3, як просила позивач.

За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Апелянт ОСОБА_3, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, не надав суду апеляційної інстанції доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин, які слугували підставою для часткового задоволення позовних вимог, зокрема не довів, що його мати ОСОБА_10, яка проживає окремо від нього та має постійне джерело доходу у вигляді пенсії, перебуває на його утриманні, а також не спростував, що його теперішня дружина ОСОБА_11 є працездатною, працевлаштована та отримує заробітну плату, тобто їх малолітня донька ОСОБА_9 не перебуває виключно на утриманні відповідача.

Не спростовують правильність висновків суду першої інстанції також посилання апеляційної скарги на те, що у ОСОБА_3 наявна кредитна заборгованість та борг по оплаті за житлово - комунальні послуги, оскільки він, як особа працездатного віку, не позбавлений можливості працювати задля отримання доходу для забезпечення своїх потреб та погашення такого боргу, в той час як його повнолітній син ОСОБА_5, який продовжує навчання на денній формі, не має можливості влаштуватися на постійну роботу для отримання регулярного доходу, а його мати, яка немає змоги професійно працювати за станом здоров'я, не здатна самостійно забезпечити його потреби.

Доводи апеляційної скарги про те, що стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина призведе до порушення прав малолітньої доньки відповідача ОСОБА_9 колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідачем не доведено, що мати дитини непрацездатна та її утримання забезпечує лише ОСОБА_3, крім того, частка від доходу відповідача, яка підлягає стягненню на користь позивача, становить 1/6 від всіх видів заробітку, що не є значним розміром, не становить основну частину бюджету родини відповідача, а тому не призведе до неможливості забезпечити ОСОБА_9 достатній рівень життя, необхідний для її належного розвитку.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: