Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/383/17

Номер провадження: 2/511/351/17

23 травня 2017 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванова О. В., за участю секретаря судового засідання - Кирилової І.В.,

позивача - ОСОБА_1

представника третьої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації в Одеській області про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав, оскільки він, як батько ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина. Ні словесно, ні письмово не спілкується з сином, не цікавиться його життям, не проявляє ніякого батьківського піклування. Дитина сторін по справі є інвалідом дитинства, позивач не має змоги працювати, тому догляд, лікування, реабілітаційні періоди після лікувань все проходе сама, без допомоги батька дитини, який матеріально також не допомагає, хоча на її думку він має таку можливість. З урахуванням викладеного, позивачка вважає, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просила позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_5, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, з сином не спілкується, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Аліменти присудженні до стягнення з відповідача на її користь на утримання дитини він не сплачує, має заборгованість у сумі 2725,43грн. Шлюбні відносини між собою сторони розірвали в судовому порядку, разом проживали з 2010 по 2016 рік. ОСОБА_5 є інвалідом дитинства, підгрупи А: легка розумова відсталість резідуально - органічного ґенезу з гіперкінетичним розладом поведінки, елементами аутистичної. Недорозвиток мови І рівня F -70.18 F -80.1 F - 80.2. Надаючи чеки відповідачу про купування ліків з надією на отримання матеріальної допомоги, він навіть на них не подивився. Допомагає їй лише її мати. З таким діагнозом вона змушена постійно лікувати дитину, має намір лікувати також і за кордоном, але у зв'язку зі складним лікуванням в лікарні повинна бути згода батька. Кожен раз при спілкуванні з батьком дитини для вирішення питання, щодо надання дозволу та згоди на лікування дитини, він вимикає телефон, або починає говорити їй про відсутність у нього коштів, хоча їй також відомо, що він має іншу жінку з якою і проживає. В останній раз вона не витримала та звернулась до органу опіки та піклування з питанням про надання їй допомоги в здійсненні лікування її сина ОСОБА_5, оскільки, якщо дитина не пройде запланований курс лікування, це негативно відобразиться на його стані здоров'я. ЇЇ зрозуміли як матір, яка намагається з усіма силами допомогти дитині ні на що не зважаючи, та надали їй дозвіл на отримання своєчасного лікування для дитини. Про працевлаштування відповідача їй також нічого не відомо, оскільки ні вона, ні син з ним не бачаться та не спілкуються в телефонному режимі. Тому, враховуючи такі обставини, вона наполягає про позбавлені відповідача батьківських прав, оскільки вважає, що така людина не може називатись батьком та вмовляти його постійно надати дозвіл на виїзд та лікування дитини більше не хоче.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що про те, що його дитина хворіє він знає, але ОСОБА_1 не дозволяла брати участь у його вихованні, при сумісному проживанні в їх відносини постійно вмішувалась теща, тому він змушений був піти з сім'ї. На посилання позивача про надавання йому чеків, повідомив, що ніяких чеків він не бачив. Проживає в м. Одесі, телефон постійно включений, але він ні разу не бачив, щоб йому дзвонила позивач. Позовні вимоги не визнав.

Представник третьої особи Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області в особі Органу опіки та піклування - ОСОБА_2, підтримала позовні вимоги ОСОБА_1, про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, про що надала висновок органу опіки та піклування № 306/2/15/01-33 від 22.02.2017року, яким вони вважають доцільним позбавити батьківських прав батька ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 вирішувалось на засіданні районної комісії з питань захисту прав дитини 22.02.2017року. Стверджувала, що для позбавлення батьківських прав відповідача є всі передбачені законом підстави.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши учасників судового засідання, свідків, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступних висновків.

В силу п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини.

Судом встановлено, що 13 квітня 2010 року ОСОБА_1, та ОСОБА_3, уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Сокирянського районного управління юстиції Чернівецької області, на підставі актового запису №19 від 13.04.2010р.

Від шлюбу з відповідачем народилась неповнолітня дитина: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.н., що підтверджує свідоцтво про народження дитини, серії НОМЕР_1, що видане відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції, актовий запис за №201 від 09.07.2010 року. (а.с.9).

Протягом останнього часу сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області 03.10.2016р. по справі №511/1816/16-ц шлюб між сторонами розірваний.(а.с.10).

Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з матір'ю, та у зв'язку з тим, що син є інвалідом дитинства вона не мала можливості працювати, тому вони знаходяться на повному утриманні Держави (соціальна допомога).(а.с.14).

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 03.10.2016р. у справі №511/1816/16-ц з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина, у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.08.2016р. та аліменти на утримання непрацездатної дружини в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку та доходів до досягнення дитиною повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 року. (а.с.10).

Відповідно до розрахунку Роздільнянського міжрайонного відділу ДВС заборгованість по виплаті аліментів складає 2725.43 грн.(а.с.11).

Дитина ОСОБА_4 є інвалідом дитинства, підгрупа А: легка розумова відсталість резідуально-органічного ґенезу з гіперкінетичним розладом поведінки, елементами аутистичної. Недорозвиток мови І рівня F-70.18 F-80.1 F-80.2 (а.с.12), що також підтверджується дублікатом довідки №41/19 від - S 02.2016р., виданої Управлінням соціального захисту населення Роздільнянської РДА. (а.с.14) та медичним висновком №26 від 17.10.2016р., виданим Роздільнянської ЦРЛ (а.с.15).

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Однак всупереч вказаній нормі Закону відповідач після розірвання шлюбу постійно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, взагалі не цікавиться його долею, життям, не відвідує його вдома. Ніякої участі відповідач у вихованні сина не бере, під час останньої телефонної розмови, яка відбулася на початку вересня, допомогти у придбанні додаткових ліків для дитини відмовився.

За останні 6 місяців відповідач жодного разу не телефонував самостійно, про своє місцезнаходження не повідомляв. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються ОСОБА_1 самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Грошові кошти на життєво важливі потреби дитини відповідач не надавав та не надає по даний час.

Так, дитина потребує постійного стаціонарного лікування у спеціалізованих медичних установах (не рідше 2-х разів на рік). Оформлення дитини до таких установ здійснюється виключно за згодою обох батьків. У зв'язку з тим, що ОСОБА_3, не підтримує з ОСОБА_1, зв'язку та місцезнаходження його не відоме, вона не має можливості оформити дитину на черговий курс лікування.

Вказані обставини підтверджуються також актом обстеження житлово-побутових умов, згідно якого позивач зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1. Разом з нею проживає її неповнолітній син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.(а.с.15-16). В будинку створені всі умови для проживання та навчання дитини ОСОБА_4. У нього окреме ліжко, стіл для занять, об лаштована зона для проведення дозвілля. В квартирі тепло, охайно. Батько з сином не проживає та його не відвідує; дитина хворіє на важку хворобу та потребує стороннього догляду, що також підтверджується пакетом медичних висновків, копією амбулаторної картки, копіями епікризу, копією оренди житлового приміщення під час проходження лікування в березні 2017 року в м. Одесі, копіями товарних чеків.(а.с.35-53).

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які суду пояснили, що відповідач дійсно не цікавиться життям дитини, матеріально не забезпечує, не створює належних і необхідних умов для його проживання та виховання. Як батько дитини, останній раз він був у 2016 році. З цього часу відповідач будь - якої участі у вихованні сина ОСОБА_5 не приймає, до сина не приїжджає, з дитиною не спілкується, розвитком та станом здоров'я дитини не цікавиться, будь - якої матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Дитиною займається мати та бабуся ОСОБА_5.

В зв'язку з участю головуючого судді в слуханні кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального злочину передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, яке розглядається в колегіальному складі, а також слуханні кримінальних провадженнь за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального злочину передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального злочину передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України в судовому засіданні була оголошена технічна перерва.

Після технічної перерви судове засідання було продовжено.

Від позивача та представника третьої особи до суду надійшли заяви, відповідно до яких позивач на своїх позовних вимогах наполягала, просила судове засідання після технічної перерви в подальшому проводити без її участі, представник третьої особи підтримала позовні вимоги та не заперечувала проти їх задоволення, судове засідання після технічної перерви також проводити без її участі.

Отже продовження судового засідання після технічної перерви проводиться відповідно до ч.2 ст.197ЦПК України.

Своїми діями, відповідач свідомо порушує свої зобов'язання закріплені в статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, а саме: Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст. 180 Сімейного Кодексу України.

В принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення».

В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи».

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 цього ж Закону вказано, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно статті 12 вищеназваного Закону вказано, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 15 цього ж Закону встановлено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею.

Як зазначено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою що ОСОБА_3 свідомо не виконує своїх обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини сина ОСОБА_5, не спілкується з ним, хоча перешкод в спілкуванні йому з дитиною ніхто не чинив і не чинить.

Крім того, суд вважає, що наявність у дитини складного захворювання позбавляє мати надавати дитині належну та вчасну медичну допомогу, оскільки на таке лікування в деяких випадках потрібна згода батька, що є додатковою підставою для вирішення питання про позбавлення його батьківських прав, так як він в лікуванні дитини участі також не приймає.

Статтею 164 Сімейного Кодексу України встановлено підстави позбавлення батьківських прав, а саме п.2 ч.1 - ухиляння від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено виходячи з поведінки відповідача, не дивлячись на те, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ніхто не чинив і не чинить.

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінює докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України.

При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачкою відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв'язку у їх сукупності.

Обставини справи свідчать про те, що відповідач, який є батьком дитини, фактично самоусунувся від належного утримання та виховання дитини і не бажає змінити своє ставлення до його виховання, відповідач не вжив жодних заходів стосовно можливості побачення з дитиною, що підтверджується матеріалами справи, в зв'язку з чим суд приходить до висновку про свідоме нехтування ОСОБА_3 своїми батьківськими обов'язками та відповідно, про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні до його неповнолітньої дитини.

Статтею 168 СК України передбачено, що за рішенням суду особам, які позбавлені батьківських прав, може бути дозволено побачення з дитиною. Якщо поведінка такої особи щодо утримання та виховання своєї дитини зміниться, за правилами ст.169 СК України остання не позбавлена права звернутися до суду з позовом про поновлення у батьківських правах.

Доказів на підтвердження того факту, що позивач не дозволяє відповідачу спілкуватися з дитиною, у відповідності до вимог ст.ст.11,60 ЦПК України у судовому засіданні відповідачем надано не було, окрім того відповідач в першому судовому засіданні приймав участь, а в наступне судове засідання не з'явився, поважної причини своєї неявки суду не повідомив та доводів на спростування позовних вимог до суду також не надходило.

Керуючись положенням ст.ст.10, 11, 31, 44, 57, 60, 79, 81, 88, 209, 212, 213-215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст.164, ст.ст.165, 166, 180, 181 СК України,суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації в Одеській області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. В. Іванова