Справа № 464/4850/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Борейко С.В.
Провадження № 22-ц/783/3261/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2015 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Під Зуброю» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2015 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Львівського комунального підприємства «Під Зуброю» заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 7624,13 грн. Вирішено питання судових витрат.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Вважає рішення незаконним, необґрунтованим у звязку з тим, що судом було неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано тяжкого стану здоровя її доньки; її скрутного матеріального становища; тощо, що будинок у якому вона мешкає не перебуває на обслуговуванні позивача. Також, вказує на те, що суд не врахував її заяви про строк позовної давності, а відповідно до ст. 257 ЦК України позовна давність становить 3 роки та період, за який стягувач має право стягувати заборгованість за житлово-комунальні послуги, визначається строком позовної давності, таким чином ЛКП «Під Зуброю» не має права стягувати заборгованість за період з 01.01.2004р. по 31.01.2014р.

В судове засідання окрім відповідача ОСОБА_2 та її представника решта учасників справи (їх представники) не зявилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що такі повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що від відповідачів до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності та від позивача до суду надійшла відповідь на запит апеляційного суду, у якому містяться певні пояснення по суті спору.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та її представника на підтримання апеляційної скарги, що аналогічні доводам апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись зокрема, на п.5 ч.3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ч.ч. 1,2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та задовольняючи позов, виходив з того, що відповідачі є співвласниками приватизованої квартири №41 на проспекті ОСОБА_6, 105 у м. Львові та у такій зареєстровані, що підтверджено довідкою ЛКП «Під Зуброю» від 15.06.2015 року №1336. Відповідний будинок перебуває на обслуговуванні ЛКП «Під Зуброю» (балансоутримувача), яке надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Таким, чином між сторонами встановлені фактичні договірні умови на тих умовах, за яких надається ця послуга, періодично сплачували за надані послуги, однак у повній мірі не виконують обовязку по оплаті наданих послуг з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.01.2004р. по31.01.2014р. внаслідок чого допустили заборгованість за надані послуги в розмірі 7624,13 грн. (утримання будинку та прибудинкової території), що підтверджується представленим позивачем суду розрахунком відомість про нарахування та оплату послуги, який відповідачами не оспорено, а тому з них на користь позивача підлягає до стягнення заборгованості по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території за спірний період у сумі 7624,13 грн.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені без повного та всебічного зясування обставин, що мають значення для справи; обставини, які суд вважав встановленими лише частково відповідають обставинам, що мають значення для справи та судом неналежним чином застосовано норми матеріального та процесуального закону, що підлягали до застосування, а тому рішення суду підлягає зміні.

ЛКП «Під Зуброю» звернулося з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення з відповідачів на користь ЛКП «Під Зуброю» заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 7624,13 грн. за період з 1.01.2004 року по 31.01.2014 року (позовна заява а.с. 1).

Як, також, вбачається із матеріалів справи, відповідачі, зокрема, і ОСОБА_2 не були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, у якому було ухвалене оскаржуване судове рішення. Фактично відповідачі були повідомлені лише про одне судове засідання, що було проведене 30.07.2015 року.

Після цього наступне судове засідання мало місце 7.10.2015 року, однак повістки, що надсилались для повідомлення відповідачів про таке були повернені без вручення (а.с. 24), а відповідач як ствердила та підтверджується поданими нею актом про нещасний випадок на виробництві від 13.08.2015 року та випискою із медичної картки амбулаторного хворого (а.с. 148-150, 151) у період з 10.08.2015 року у звязку із нещасним випадком, що мав місце перебувала у період надіслання їй судових повісток на стаціонарному та амбулаторному лікуванні.

Зважаючи на вказане слід вважати, що відповідачі, зокрема, і апелянт не були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що відповідно вплинуло на можливість реалізації ними своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обовязків, що не було, також, враховано і судом при розгляді заяви про перегляд заочного рішення та, як вбачаться із доводів заяви про перегляд заочного рішення та апеляційної скарги це мало істотне значення при вирішенні спору.

Так, як вбачається із заяви про перегляд заочного рішення суду апелянта та доводів її апеляційної скарги, основними, ключовими доводами (аргументами), які, на думку відповідача, мають значення для правильного розгляду справи та не були враховані судом першої інстанції є те, що виникнення заборгованості у відповідачів мало місце через скрутний матеріальний стан; тяжкий стан здоровя одного з відповідачів, доньки ОСОБА_2; те, що будинок у якому вона мешкає не перебуває на обслуговуванні позивача; а, також, те, що суд порушив і її, зокрема, процесуальні права та не надав можливості скористатись правом на подання заяви про застосування строків позовної давності, які повинні бути застосовані у спорі.

Колегія суддів вважає, що частина доводів відповідача спростовуються нею ж та правового значення для розгляду справи не мали, однак частина дійсно є істотними та мають ключове значення для правильного вирішення спору.

Так, що стосується скрутного матеріального становища та захворювання одного із членів сімї апелянта, то вказане жодним чином не може впливати на правовідносини між сторонами із надання та отримання житлово-комунальних послуг, а саме послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

Доводи про те, що будинок на даний час не перебуває на обслуговуванні відповідача, а перебуває на обслуговуванні у відповідному ОСББ, то таке правового значення для вирішення спору, теж, не має, оскільки як ствердила сама відповідач у судовому засіданні та вбачається із самої апеляційної скарги у спірний період будинок перебував на обслуговуванні позивача та відповідачі, зокрема, і апелянт були споживачами послуг, що надавались позивачем з утримання будинку та прибудинкової території.

Жодних доказів про те, що такі послуги у спірний період надавались неналежним чином, у меншій від необхідної кількості, неналежної якості, тощо відповідачами не подано та судом не здобуто. Більше того, жодних претензій з цього приводу, тим більше у формі, що передбачена законом відповідачі позивачу не надсилали та з цього приводу до позивача не звертались.

Зважаючи на наведене з відповідачів слід було б стягнути суму заборгованості за надані та не оплачені послуги з утримання будинку та прибудинкової території за спірний період.

Зважаючи на наведене висновки суду про необхідність стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості за надані послуги за спірний період слід вважати частково обґрунтованими, однак судом не враховано у цьому питанні ряд обставин, що мали та мають істотне значення.

Так, що стосується розміру заборгованості, що підлягала стягненню за спірний період надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, то слід вказати про те, що судом вказане питання належним чином не досліджене.

А саме як вбачається із наданих розрахунків позивача розмір нарахованої заборгованості за спірний період з 1.01.2004 року по 31.01.2014 року становить суму 5122,49 грн. (розрахунки а.с. 2-4). Судом же стягнуто суму за період, який не є спірним та про стягнення за який у позовній заяві не йшлося, а саме борг, що був нарахований позивачем станом на лютий 2015 року, що виходить за межі спірного.

Зважаючи на вказане суму, яка підлягала до стягнення слід було б зменшити до 5122,49 грн. зважаючи на обставини, що мають значення для справи та норми закону, які вказані і судом першої інстанції та зобовязують споживача оплачувати послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Однак суд апеляційної інстанції вважає за необхідне застосувати, також, і строк позовної давності, про застосування якого відповідач вказала у заяві про перегляд заочного рішення та у апеляційній скарзі, хоча заява відповідачем про застосування такого у суді першої інстанції під час розгляду справи не подавалась. Так, оскільки відповідач участі у суді першої інстанції не брала та повідомлена про такий розгляд належним чином не була не з її вини, а з обєктивних причин, зокрема, і через перебування на лікуванні. Вказане, слід вважати порушенням її процесуальних прав, порушення принципу рівності сторін та необхідністю відновлення таких у суді апеляційної інстанції, що слід вважати не суперечить і правовим позиціям Верховного Суду України у ряді справ, зокрема, Постанови у справах № 6-1138цс15 від 25.05.2016 року, № 6-780 цс 15 від 30.09.2015 року, № 6-246цс14 від 11.02.2015 року, №6-165цс14 від 22.10.2014 року, № 6-24цс14 від 16 квітня 2014 року, № 6-7цс14 від 21 травня 2014 року та ряд інших, у яких йдеться про можливість подання заяви про застосування строку позовної давності лише за заявою зробленою у суді першої інстанції, оскільки справи де така правова позиція висловлена, не містять даних про неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи у суді першої інстанції та неможливість реалізації такого свого права, та вказане не є порушенням норм як матеріального, так і процесуального права, оскільки у випадку скасування рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права суд апеляційної інстанції зобовязаний застосувати норми, які підлягали застосування (ст.ст. 213, 303, 307, 309, 316 ЦПК України). Також, незастосування таких було б несправедливим з точки зору, також, і ст. 3 ЦК України, оскільки через порушення вимог процесуального закону судом першої інстанції відповідач невідворотно втрачає своє право на подання заяви про застосування строків позовної давності і у судах вищих інстанцій.

Про принцип рівності сторін та справедливість при розгляді справи йдеться, зокрема, і у рішенні ЄСПЛ «Мала проти України» від 3.07.2014 року (Заява № 4436/07), зокрема, п.п. 48, 50-59.

Додатково вказана правова позиція підтверджується і в ухвалах касаційної інстанції (Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а саме у справах: № 1591св15, ухвала від 11.03.2015 року; № 12821св15 від 8.07.2015 року та № 47110св14 від 1.04.2015 року).

Застосовуючи до даних правовідносин строк позовної давності колегія суддів вважає, що від згаданої суми заборгованості слід відняти суму 1651,42 грн., про стягнення якої заявлено поза межами трирічного строку позовної давності (ст.ст. 256, 257, 260, 261, 267 ЦК України). А саме вказана сума нарахована станом на 27.02.2007 року. Вперше ж із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості позивач звернувся у лютому 2010 року (судовий наказ від 19.03.2010 року, справа №2-н-991/2010), яким, а також і подальшими (від 8.09.2011 року справа №2н-2327/11 та від 27.03.2012 року справа №1319/3614/2012 року) до подання позовної заяви 16.06.2015 року, було перервано строки позовної давності за іншими нарахованими після цієї дати сумами заборгованості.

Зважаючи на вказане, застосувавши норму закону про строк позовної давності за заявою відповідача розмір суми, що підлягає стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача слід зменшити до 3471,07 грн. (5122,49 грн. 1651,42 грн.).

Враховуючи наведене доводи апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та саму скаргу слід задовольнити частково.

Рішення ж суду першої інстанції слід змінити, зменшивши розмір стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за спірний період із застосуванням строку позовної давності з 7624,13 грн. до 3471,07 грн.

В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2015 року змінити, зменшити розмір стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Львівського комунального підприємства «Під Зуброю» заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території з 7624,13 грн. до 3471,07 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2017 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: О.М. Ванівський

ОСОБА_7