АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1570/17 Справа № 204/3968/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Тітова І. В. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 7 філії «Дніпропетровське регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів за строковим банківським вкладом

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

17 червня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів за строковим банківським вкладом. В обґрунтування позову зазначив, що між нею та відповідачем 28 травня 2014 року було укладено Договір-заява № 307231/8735/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в національній валюті на суму 250000грн. строком до 02 червня 2015 року. В день закінчення депозиту позивач звернувся до відповідача з метою повернення внесених коштів, однак відповідач свої зобов'язання не виконав, кошти не повернув, свою відмову пояснив тим, що нібито кошти відсутні, з'являться день-на-день. 05 червня 2015 р. позивач звернувся до відповідача, а саме до відділення № 7 Філії «Дніпропетровське РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з офіційним листом-запитом, про те, щоб підготували грошові кошти у гривні, оскільки після закінчення терміну депозиту позивач має бажання отримати кошти в повному обсязі. Однак, кошти вона так і не отримала. У листопаді 2015 року позивачу було виплачено Фондом гарантування вкладів фізичних осіб кошти у розмірі 200000грн. Станом на 29.01.2016 р. залишок на рахунку складає 50000 грн., який, з урахуванням уточнень, вона просить стягнути з відповідача, разом з відсотками, сумами штрафних санкцій та моральною шкодою.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 7 філії «Дніпропетровське регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» по стягнення коштів за строковим банківським вкладом - відмовлено (а.с.95-98).

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги (а.с.104-107).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 28 травня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір-заява №307231/8735/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в національній валюті на суму 250000грн. строком до 02 червня 2015 року (а.с.6).

В день закінчення депозиту позивач звернувся до відповідача з метою повернення внесених коштів, однак відповідач свої зобов'язання не виконав, кошти не повернув, після чого 05 червня 2015 р. позивач звернувся до заступника начальника відділення № 7 Філії «Дніпропетровське РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з заявою, в якій зазначає, про те, що він уклав договір депозитного вкладу №307231/8735/370-14 від 28.05.2014р. на суму 250000грн. строк якого закінчився 02 червня 2015р. (а.с.7). Однак, позивачу кошти повернуті не були.

Згідно з п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору;банківська діяльність - залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Таким чином, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Також встановлено, що Постановою Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 відповідно до статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» визнано неплатоспроможним.

Постановою Правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року № 898 відповідно до статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківську ліцензію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято Рішення від 18 грудня 2015 року № 230 та розпочато процедуру ліквідації банку.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_2 про стягнення коштів, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та безпідставності заявлених позовних вимог.

З вказаними висновками суду першої інстанції, погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Так, зі справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» визнано неплатоспроможним, банківську ліцензію якого відкликано та прийнято рішення про його ліквідацію, а позивач скористався своїм правом як Кредитор Банку та був включений до реєстру кредиторів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» для отримання своїх коштів, які містяться в банку. 24.12.2015 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб позивачу було виплачено гарантовану суму через ПАТ «ПУМБ» (а.с.89).

Таким чином, суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, що відповідає вищезазначеним вимогам Закону.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Ніяких нових обставин, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та давали б підстави для проведення апеляційним судом переоцінки, зробленої судом першої інстанції, в апеляційному суді не наведено та нових доказів не надано.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення, у справі не встановлено.

Колегія суддів, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: