Справа № 522/2954/16-ц
Провадження № 2/522/5461/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси,

у складі судді Тарасова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко О.О.,

розглянувши позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси, звернувся ПАТ КБ «Приватбанк» із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначаючи, що між позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір від 06.07.2007 року, згідно якого, ОСОБА_1 отримав у строк до 05.07.2012 року кредит в сумі 28224,66 доларів США, який зобовязався повернути в порядку та строки встановлені договором.

В якості забезпечення виконання зобовязання, між позивачем та ОСОБА_2, ОСОБА_3 були укладені договори поруки, за якими, вказані особи зобовязались нести солідарну відповідальність за виконання грошового зобовязання з боку ОСОБА_1

У звязку з невиконанням умов кредитного договору та договорів поруки з боку відповідачів, виникла заборгованість в загальному розмірі 2216371,85 гривень, які позивач просив стягнути з відповідачів.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що співвідповідач ОСОБА_3 помер, у звязку з чим, ухвалою по справі, провадження було закрито.

У судовому засіданні, представник ОСОБА_1 ОСОБА_4, проти позову заперечував, про що надав відповідні заперечення. Посилався на сплив строку позовної давності, у звязку з чим просив відмовити в задоволенні позову саме з цих підстав. Зазначив, що останній платіж відповідачем було здійснено у 2010 році, тоді як позивач звернувся до суду із позовом лише в 2016 році.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_5 підтримала позовну заяву, заперечувала проти застосування правила пропуску строку позовної давності з тих підстав, що з рахунку відповідача, у відповідності до кредитного договору, у 2016 році списувалась заборгованість, що свідчить про переривання перебігу строку позовної давності.

Співвідповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, про дату час і місце розгляду справи, повідомлена належним чином, про причину неявки, суд не повідомила.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що дійсно, між позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ODA0AE00000010, згідно умов якого, позивач надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 28224,66 доларів США, на термін до 05.07.2012 року.

В якості забезпечення виконання зобовязання, позивач уклав договори поруки з ОСОБА_2, ОСОБА_3, згідно яких, останні зобовязались відповідати за належне виконання зобовязання з боку ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_1 систематично порушував умови кредитного договору, в частині повернення грошових коштів, у звязку з чим, у відповідачів виникла заборгованість в розмірі 2216371,85 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором.

У звязку зі смертю ОСОБА_3, провадження по справі відносно позовних вимог до нього, було закрито.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, з огляду на невиконання відповідачами положень договору в частині сплати процентів та кредиту, суд вважає, що позовні вимоги до ОСОБА_1, ОСОБА_2 є обґрунтованими.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позову, суд застосовує правила строків позовної давності.

Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позивач, звернувся до суду із позовом 17.02.2016 року, при цьому, судом встановлено, що останній платіж за вищезазначеним договором, був здійснений ОСОБА_1 29.04.2010 року, що підтверджується випискою по руху грошових коштів з 06.07.2007 року по 13.01.2017 року.

У судовому засіданні, представник позивача зазначила, що платежі за договором за період з 26.05.2016 року по 02.11.2016 року були здійснені не відповідачами, а шляхом списання позивачем з рахунку відповідача грошових коштів в порядку п. 2.3.5 кредитного договору. Таким чином, представник позивача вважала припиненим перебіг строку позовної давності, у звязку з чим, просила задовольнити позов та не застосовувати наслідки спливу строку позовної давності.

Дійсно, судом встановлено, що згідно п.2.3.5 договору, позивач має право списувати з рахунків боржника грошові кошти, у випадку прострочення платежів за договором кредиту.

Разом з тим, суд вважає, що списання вказаних коштів не можна вважати дією, що перериває перебіг позовної давності, оскільки вказана дія здійснена поза волею відповідачів, що відповідно до ст. ст. 11, 264 ЦК України, не є юридичним фактом, що має правовий наслідок у вигляді переривання перебігу строку позовної давності.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Надаючи тлумачення словосполученню «вчинення дії», суд зазначає, що під вказаним словосполученням треба розуміти вчинення вольового акту, спрямованого на визнання свого боргу. При цьому, оскільки списання грошових коштів відбулось поза волею відповідача на підставі договору, яким відповідач уповноважив банк на вчинення такої дії у майбутньому, суд вважає, що юридичний факт у вигляді укладення договору з боку відповідача не може вважатись дією, що перериває строк позовної давності.

Так, на момент підписання кредитиного договору, відповідач заздалегідь не визнає борг, який за умовах належного виконання договору, може й не виникнути, тому, враховуючи положення ст. 264 ЦК України, дія у вигляді визнання боргу, не може вважитись тотожньою з дією, спрямованою на виникнення зобовязання.

Оскільки ані відповідач, ані представник відповідача таких дій не вчиняв, що не заперечувалось представником позивача, суд вважає, що позивач, звернувшись до суду 17.02.2016 року пропустив встановлений законом строк

Таким чином, суд констатує обґрунтованість матеріально-правової вимоги, проте відмовляє в задоволенні позову у звязку зі спливом строку позовної давності, за відповідним клопотанням представника відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 212-214 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Тарасов

18.05.17