Ухвала

іменем україни

26 травня 2017 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кузнєцов В.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 березня 2017 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька,

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 в якому, із урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд надати дозвіл на оформлення документів і тимчасовий виїзд за межі України до Російської Федерації у період з 01 червня 2017 року до 31 грудня 2017 року дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері - ОСОБА_3, без письмової згоди та супроводу батька - ОСОБА_2

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року, позов задоволено частково. Надано ОСОБА_3 дозвіл на оформлення документів для періодичних, тимчасових виїздів дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в супроводі матері - ОСОБА_3, за межі України до Російської Федерації у період з 01 червня 2017 року по 31 грудня 2017 року, без згоди її батька - ОСОБА_2, надано ОСОБА_3 дозвіл на тимчасовий виїзд ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон, в супроводі матері - ОСОБА_3, у період з 01 червня 2017 року по 31 грудня 2017 року, за межі України до Російської Федерації без згоди її батька - ОСОБА_2 для проходження медичного обстеження та лікування, із визначенням строку періоду перебування дитини по 31 грудня 2017 року. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_2просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 із 15 вересня 2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_2, шлюб був розірваний рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2016 року.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, остання хворіє та визнана інвалідом з дитинства до досягнення нею 18 років, пройшла курс лікування, у т.ч. стаціонарного і хірургічного, має потребу у лікуванні і реабілітації, що підтверджується наданими до суду доказами.

Позивач вживає заходи щодо лікування доньки та отримавши консультації лікарів, звернулась до відповідача з проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України у період з 01 березня до 31 грудня 2017 року з метою проходження дитиною обстеження та можливого лікування в Відокремленому структурному підрозділі «Науково-дослідний клінічний інститут педіатрії імені академіка Ю.Е.Вельтіщева» Російського національного дослідного медичного університету імені М.І.Пирогова, вказаний заклад знаходиться у м. Москва, Російська Федерація, проте відповідач не надав нотаріально посвідченого дозволу на такий виїзд.

За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон або за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16‑річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, враховуючи інтереси дитини яка є інвалідом з дитинства, хворіє та потребує лікування за межами України, правильно виходив із того, що надання судом дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, у період з 01 червня до 31 грудня 2017 року для проходження медичного обстеження та лікування не суперечить положенням чинного законодавства та відповідатиме інтересам дитини, оскільки відсутність згоди відповідача на виїзд за кордон дитини для обстеження та лікування обмежують права дитини.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О.Кузнєцов і кримінальних справ