АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/8818/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3123/17Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. Бондаревська С.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.

при секрераті: Радько О.М.

за участі відповідача - ОСОБА_3

представника позивача - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 листопада 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, -

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер іі чоловік - ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина на одномінатну квартиру АДРЕСА_1, придбана відповідно до договору купівлі-продажу від 27 березня 1996 року.

Також зазначала, що після смерті чоловіка з'ясувалось, що 31 липня 2004 року він залишив заповіт на ім'я свого сина від іншого шлюбу - ОСОБА_3 Мотивуючи тим, що ОСОБА_7 внаслідок кількох перенесених інсультів не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 №8618863, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. 31 липня 2004 року, реєстровий №11937. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 листопада 2017 року заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним - задоволено. Визнано недійсним заповіт ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. 31 липня 2004 року за №8618863, зареєстрованого в реєстрі за №11937. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з даним рішенням суду ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позову в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 10 лютого 1996 року уклали шлюб у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №77 /т. 1, а. с. 7/. 27 березня 1996 року ОСОБА_6 придбав однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, де подружжя постійно проживало /т.1, а.с. 8, 9/. Також встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є сином ОСОБА_6 від іншого шлюбу. 31 липня 2004 року ОСОБА_6 заповів все своє майно ОСОБА_3, заповіт посвідчений приватним нотаріусом Ганночкою О.В., реєстровий №11937 /т.1, а.с. 64/. Судом також встановлено, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 склалися тривалі неприязні стосунки, що підтверджується матеріалами закритих кримінальних проваджень за заявами ОСОБА_3 про завдання йому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень та умисне невиконання нею рішення суду / т. 1 а.с. 182-251/. За життя ОСОБА_6 хворів на гіпертонічну хворобу, лікувався в умовах стаціонару медичних закладів, переніс кілька інсультів. З 1999 року мав другу групу інвалідності безстроково по загальному захворюванню, перебував під наглядом у Кременчуцькому обласному психоневрологічному диспансері з 2014 року з приводу психічних захворювань, включаючи симптоматичні психічні розлади. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 квітня 2015 року заяву ОСОБА_5 про визання ОСОБА_6 недієздатним - задоволено. Визнано ОСОБА_6 недієздатним. Встановлено над ОСОБА_6 опіку. Призначено ОСОБА_5 опікуном над надієздатним ОСОБА_6 /т.1, а.с. 13/. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 /т.1 а. с. 4/.

Задовольняючи заяву ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що доказами по справі підтверджено, що ОСОБА_6 в момент складання заповіту №8618863 від 31 липня 2004 року на користь ОСОБА_3 не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що тягне за собою визнання такого заповіту недійсним, у зв'язку з тим, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 203 ЦК України, для чинності правочину, зміст самого правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до роз'яснень, наведених в п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розгляд, нервове потрясіння тощо). При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК (в редакції, чинній на час винесення даної постанови) за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричнуекспертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 травня 2016 року клопотання ОСОБА_5 - задоволено. Призначено по справі посмертну судову психіатричну експертизу. Як вбачається з наявного в матеріалах справи висновку комісії експертів від 10 жовтня 2016 року - ОСОБА_6, складаючи 31 липня 2004 року заповіт, страждав на стійкий хронічний психічний розлад у вигляді помірно вираженої судинної деменції, в силу наявного у нього стійкого психічного розладу не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними /т.1, а.с. 117-138/. Роз'яснене місцевим судом у відповідності до статей 10, 27, 145 ЦПК України (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваного рішення) право заявити клопотання про призначення у справі повторної судово-психіатричної експертизи відповідачем використано не було.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, а саме висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, яким встановлено нездатність ОСОБА_6 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними саме при складенні оспорюваного заповіту, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання заповіту недійсним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням вимог закону, тому підстав для його скасування - не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384, 390, 391 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги беспосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: /підпис/ Бондаревська С.М. Судді: /підписи/ Кривчун Т.О. Пилипчук Л.І.

З оригіналом згідно: Суддя: Бондаревська С.М.