Справа № 606/441/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Марціцкої І.Б.

з участю секретаря Пасько І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Тернопільської області, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_2 районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В :

До суду з позовом звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Теребовлянського району Тернопільської області у якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: с. Довге, вул. Гжицького, буд.№40, Теребовлянського району Тернопільської області. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що в 2011 році померла його мати ОСОБА_4 та в 2016 році помер його батько ОСОБА_5, який заповітом від 03.02.2012 року заповів усе своє майно позивачу ОСОБА_1 Позивач є спадоємцем усього майна після смерті батька ОСОБА_5 за заповітом. Прийняв спадщину в порядку передбаченому ст. 1269 ЦК України, так як подав заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини. Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва, у звязку з тим, що житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами належить колгоспному двору. Враховуючи наведене, для реалізації своїх спадкових прав, позивач змушений звертатися до суду щоб визнати право власності на спадщину.

Позивач в судове засідання до суду не з'явився, просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, про що надав до канцелярії суду письмову заяву.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради Теребовлянського району Тернопільської області просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову, про що надав до канцелярії суду письмову заяву.

Справа розглянута відповідно до п. 2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими, підтвердженими належними доказами та підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що 09.08.2011 року померла ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть серії 1-ИД №125010 видане відідлом державної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_2 районного управління юстиції у Тернопільській області від 11.08.2011 року, актовий запис №107) та 14.02.2016 року помер ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть серії 1-ИД №202389 видане відідлом державної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_2 районного управління юстиції у Тернопільській області від 16.02.2016 року, актовий запис № 74)

03.02.2012 року ОСОБА_5 було складено заповіт, відповідно до якого, все своє майно остання заповів ОСОБА_1, заповіт посвідчений секретарем Довгенської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за №9.

27.03.2017 року позивач звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_2 районного нотаріального округу ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 за заповітом. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.03.2017 року №193/02-32 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, у с. Довге, вул. Гжицького, буд.№40, Теребовлянського району Тернопільської області у зв'язку з тим, що житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами належить колгоспному двору. Спадкоємці, які мають право на обовязкову частку згідно ст.1241 ЦК України - дочка померлого ОСОБА_6, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, подала заяву про відмову від обовязкової частки у спадковому майні .

Відповідно до Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Довгенської сільської Ради народних депутатів Тернопільської області Української РСР 11.12.1989 року, житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Довге, вул. Гжицького, буд.№40, Теребовлянського району Тернопільської області, дійсно належав колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_5 та складається з 2-х членів.

Згідно довідки виданою виконкомом ОСОБА_2 міської ради від 25.01.2017 року №228, за адресою: с. Довге, вул. Гжицького, буд.№40, Теребовлянського району Тернопільської області станом на 15.04.1991 року проживали і були зареєстровані ОСОБА_5, МендлюкЕмілія Іванівна, ОСОБА_1 .

Згідно довідки виданою виконкомом Довгенської сільської ради від 17.02.2016 року №137 на день смерті ОСОБА_5, який помер 14.02.2016 року проживав в будинку що знаходиться за адресою: с. Довге, вул. Гжицького, буд.№40, Теребовлянського району Тернопільської області, разом з ним проживав і був зареєстрований: син -ОСОБА_1.

Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності вказаного Закону (до 1 січня 2004 року), застосовуються норми, що діяли раніше.

Так, відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про власність", майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до підпункту а та б пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

У довідці виданій ОСОБА_2 бюро Технічної інвентаризації від 22.02.2017 року №45 вказано що с. Довге, вул. Гжицького, буд.№40, Теребовлянського району Тернопільської області житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: належить на праві приватної власності колгоспному двору головою якого був ОСОБА_5 та складається з 2-х членів.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.ст. 1216,1217,1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом, є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1296 ЦК України, передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

За вказаних вище обставин, суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, беручи до уваги те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і такими, що не порушують прав інших осіб та підлягають до задоволення у повному обсязі, встановивши, що позивач є спадкоємцем померлого ОСОБА_5 за заповітом, а тому слід визнати за позивачем в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 за заповітом право власності на житловий будинк з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Довге, вул. Гжицького, буд.№40, Теребовлянського району Тернопільської області, оскільки позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами.

Керуючись ст. ст.15,16, 328, 392, 1216 -1218, 1222, 1233, 1296 ЦК України, ст.ст. 120 ЦК Української РСР, п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року,ст.ст. 8, 10, 60, 212-215 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Тернопільської області, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_2 районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлого 14.02.2016 року право власності на житловий будинк з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Довге, вул. Гжицького, буд.№40, Теребовлянського району Тернопільської області .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Теребовлянський районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Б. Марціцка