Справа № 750/2684/17
Провадження № 2/750/1036/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2017 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

із секретарем - Разумейко К.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання особи вкладником банку, стягнення коштів,

третя особа - Приватне підприємство «Мост-Ріал»,-

в с т а н о в и в :

15 березня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати її вкладником та кредитором АТ «Златобанк» відповідно до договорів банківського вкладу № 076967 від 11.12.2014, № 078733 від 13.01.2015 та зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» включити її до переліку осіб по АТ «Златобанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Також, позивач просить зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити їй грошові кошти в сумі 79570 грн. за розміщені вклади та 6511 грн. 66 коп. процентів по них.

Позов обґрунтовано тим, що всупереч вимогам чинного законодавства позивача, як вкладника АТ «Златобанк» згідно вказаних вище договорів безпідставно не було включено до реєстру, чим порушені її майнові права.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Представники уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що укладення позивачем у даній справі та іншими вкладниками /клієнтами АТ «Златобанк» договорів на зразок тих договорів поточного рахунку та договорів банківських вкладів, що мають місце в межах даного спору, дроблення/перерахування коштів за чинними договорами на виконання цих нових договорів мало системний характер, внаслідок чого збільшувалась гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом.

Представник відповідача зазначив, що оскільки кошти позивач отримала з рахунку ПП «Мост-Ріал», які вона в подальшому вклала на свій вкладний рахунок, не є її власними коштами, а є коштами юридичної особи, внаслідок чого саме ПП «Мост-Ріал» отримало перевагу перед іншими кредиторами АТ «Златобанк» у вигляді набуття права вимагати повернення коштів від фізичної особи, тобто позачергово.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подав заперечення на позов, в якому зазначив про безпідставність вимог, заявлених до Фонду, оскільки у переданому уповноваженою особою Переліку вкладників інформація про позивача відсутня, у зв'язку з чим дані про позивача не могли бути враховані при складанні та затвердженні Загального реєстру Фондом гарантування.

Представник третьої особи - Приватного підприємства «Мост-Ріал» у судове засідання не з'явився, просив справу розглянути без його участі та надіслав письмові пояснення по справі. До пояснення представник ПП «Мост - Ріал» надав копію рішення зборів даного підприємства від 14.07.2014 року про надання позивачу безпроцентної позики та копії касової книги ПП «Мост - Ріал», які свідчать, що позивач повернула позику підприємству у повному обсязі упродовж січня-лютого 2015 року.

Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів та дослідивши письмові докази у справі, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 11 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та ОСОБА_6 було укладено угоду про приєднання до Публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 076967 (Договір банківського вкладу), за умовами якого банк відкрив вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 для зберігання грошей в сумі 130000 грн. і здійснення комплексного банківського обслуговування. У відповідності до п. 2.5-2.7 договору відкрито рахунок № НОМЕР_1 для зарахування процентів з процентною ставкою 16,5% річних зі строком вкладу до 09.01.2015 (а/с 4).

12 грудня 2014 року позивачем було поповнено депозитний вклад на суму 59570 грн. (а/с 6).

Згідно виписки по угоді № 076967 на рахунку позивача обліковувалися кошти на загальну суму 189570 грн. (а/с 7).

Позивач зазначила, що з моменту укладення вказаного договору нею було знято кошти з рахунку № НОМЕР_1 на загальну суму 110000 грн.

13 січня 2015 року на залишок коштів, що обліковувалися на рахунку № НОМЕР_1 між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та ОСОБА_6 було укладено угоду про приєднання до Публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 078733 (Договір банківського вкладу), згідно якого банк відкрив вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 для зберігання грошей в сумі 79570 грн. і здійснення комплексного банківського обслуговування. У відповідності до п. 2.5-2.7 договору відкрито рахунок № НОМЕР_1 для зарахування процентів з процентною ставкою 17% річних зі строком вкладу до 13.02.2015 (а/с 5).

Постановою Правління Національного банку України від 13.02.2015 № 105 ПАТ «Златобанк» було віднесено до категорії неплатоспроможних, у відповідності до чого, Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийняте рішення від 13.02.2015 № 30 про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Златобанк» і наказом від 13.02.2015 № 48 призначено ОСОБА_7 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Златобанк» (а/с 33-34, 35).

У відповідності до постанови Правління Національного банку України від 12.05.2015 № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Златобанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13.05.2015 № 99 «Про початок процедури ліквідації АТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ «Златобанк» та Наказом від 13.05.2015 № 156 «Про припинення здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Златобанк» та початок процедури ліквідації» призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Златобанк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_7 строком на 1 рік з 18 год. 00 хв. 13.05.2015 до 12.05.2016 включно.

В газеті «Голос України» від 19.05.2015 № 86 (6090) було опубліковано офіційне повідомлення про початок процедури ліквідації АТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк».

Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 291 від 15.05.2017 призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Златобанк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту активами ОСОБА_8 (а/с 105-106).

24.04.2015 позивач звернулася з листом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію АТ «Златобанк» ОСОБА_7, в якому повідомила, що при зверненні до установи ПАТ «Ощадбанк» їй було відмовлено у виплаті відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з причини відсутності її у реєстрі вкладників та просила включити її до цього реєстру.

За вих. від 29.04.2015 № 1674 на лист позивача, останній було повідомлено про розміри та початок виплати коштів вкладникам АТ «Златобанк» через установи Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та надано інформацію про причини не включення позивача до реєстру вкладників у відповідності до ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також зазначено, що під час дії тимчасової адміністрації було прийнято рішення щодо тимчасового блокування коштів на рахунках позивача з метою запобігання неправомірного отримання відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. У разі встановлення за результатами перевірки законності операцій по рахункам позивача, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію будуть вжиті заходи щодо розблокування виплат та включення позивача до відповідного реєстру на суми залишків на таких рахунках. Одночасно надано інформацію, що позивач може зареєструватися як кредитор протягом 30 днів з дня опублікування оголошення про відкликання банківських ліцензії з метою отримання коштів згідно черговості, встановленої ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Також, 10 серпня 2016 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб позивачу надіслано повідомлення, що в переліку, який був переданий Фонду гарантування уповноваженою особою інформація про позивача відсутня, а питання внесення змін до вказаного переліку відноситься до компетенції уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Златобанк».

У відповідності до частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку, іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Жодної з перелічених у якості підстав нікчемності правочину обставин щодо укладених позивачем договорів ніколи не існувало, оскільки договорами у жодній мірі не передбачалося здійснення платежу чи передачі іншого майна з метою надання позивачу переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частина перша статті 203 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини другої ст. 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Так, відповідно до Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України). Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. (ст. 1059 Цивільного кодексу України).

На рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом. (ч. 1 ст. 1062 Цивільного кодексу України).

За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно ч. 1-3 ст. 1066 Цивільного кодексу України, банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ч. 1, 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1071 Цивільного кодексу України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Згідно ст. 1074 Цивільного кодексу України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

У відповідності із ст. 4, п.п. 7.1.1, 7.1.5 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», для проведення переказу можуть використовуватися кошти як у готівковій, так і в безготівковій формі.

Види безготівкових розрахунків визначаються законами та прийнятими на їх основі нормативно-правовими актами Національного банку України.

Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору.

Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої Постановою правління Національного банку України від 21 січня 2014 року № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за № 377/8976 (надалі - Інструкція), учасники безготівкових розрахунків - банки та їх філії, підприємства, фізичні особи та інші клієнти банку, з рахунків яких списуються або на рахунки яких зараховуються кошти; платіжне доручення - розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача (п. 1.4 Інструкції).

Банк здійснює розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів на підставі відповідних договорів і своїх внутрішніх правил здійснення безготівкових розрахунків, якщо ці правила відповідають вимогам цієї Інструкції, іншим нормативно-правовим актам.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд. (п. 1.6 Інструкції).

Згідно із п. 1.7 Інструкції, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Відповідно до п. 1.8. Інструкції, платники та стягувачі оформляють доручення/розпорядження про списання коштів з рахунків на відповідних бланках розрахункових документів, форма та порядок оформлення яких визначаються цією Інструкцією.

Доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків банки приймають до виконання виключно в межах залишку коштів на цих рахунках або якщо договором між банком та платником передбачено їх приймання та виконання в разі відсутності/недостатності коштів на цих рахунках.

Ця Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера (додаток 1); платіжного доручення (додаток 2) (п. 1.9 Інструкції).

Доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України. (п. 1.15 Інструкції).

Відповідно до п. 7.13 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, вбачається, що з поточного рахунку в іноземній валюті за розпорядженням фізичної особи-резидента або за його дорученням проводяться операції, зокрема перерахування в межах України на рахунок іншої фізичної особи-резидента.

З системного аналізу викладеного вище вбачається, що договір банківського вкладу (депозиту) укладається не інакше як у письмовій формі; вклад - це кошти в тому числі і в безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника на умовах договору банківського вкладу (депозиту); на рахунок за банківським вкладом можуть зараховуватися грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше; банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування відповідних сум з рахунка; банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження; обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається; розпорядження про списання коштів оформлюється дорученням/розпорядженням про списання коштів з рахунків на відповідних бланках розрахункових документів.

Згідно частини 1 статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 4 статті 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Пунктом 2 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із засад цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. При цьому, частина 6 статті 4 Цивільного кодексу України визначає, що цивільні відносини регулюються однаково на всій території України.

Стаття 316 Цивільного кодексу України вказує на те, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Змістом права власності є права власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Частинами 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частини 1 та 2 статті 321 Цивільного кодексу України визначають, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до статті 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Отже, договори банківського вкладу № 076967 від 11.12.2014 та № 078733 від 13.01.2015, укладені між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Златобанк» не суперечать вимогам чинного законодавства.

Згідно частин 1, 2 та 4 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Частиною 5 статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Пунктом 1 частини 5 статті 36 цього ж Закону України визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Водночас, пункт 1 частини 6 цієї ж статті цього ж Закону України вказує, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Оскільки позивач не має можливості отримати відшкодування вкладених нею коштів у банківську установу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у зв'язку з тим, що її не включено до реєстру вкладників, а тому суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача та зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_6 як вкладника, яка має право на відшкодування коштів за вкладами № 076967 від 11.12.2014, № 078733 від 13.01.2015 у Публічному акціонерному товаристві «Златобанк» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Проте, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виплатити їй грошові кошти в сумі 79570 грн. за розміщені вклади та 6511 грн. 66 коп. процентів по них, вважаючи такі вимоги передчасно заявленими, оскільки обов'язок виплати коштів у Фонду виникне після подання Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» додаткової інформації щодо ОСОБА_6 як вкладника.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За таких обставин, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_6 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання особи вкладником банку, стягнення коштів - задовольнити частково.

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_6 як вкладника, яка має право на відшкодування коштів за вкладами № 076967 від 11.12.2014, № 078733 від 13.01.2015 у Публічному акціонерному товаристві «Златобанк» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Златобанк» на користь держави 640 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя