Справа №483/981/16-ц 22.05.2017 22.05.2017 22.05.2017
Провадження №22-ц/784/1230/17
Справа № 483/981/16-ц Головуюча першої інстанції: Казанлі Л.І.
Провадження 22Ц/784/1230/17 Доповідач апеляційного суду: Галущенко О.І
У Х В А Л А

Іменем України

2017 р., травня місяця, 22 дня м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Лисенка П.П.

Серебрякової Т.В.

із секретарем

судового засідання: Андрієнко Л.Д.

з участю

відповідачки - ОСОБА_4

представника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_4 на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.04.2017 р., у справі за

позовом

ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання права на обов'язкову частку у спадщині за заповітом,

встановила:

30.06.2016 р. ОСОБА_6 звернулася з позовом до ОСОБА_4 про визнання права на обов'язкову частку у спадщині за заповітом.

Позивачка зазначала, що вона є спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Спадкодавець склав заповіт на ім'я своєї співмешканки ОСОБА_8, яка померла після відкриття спадщини.

Спадщину прийняла донька ОСОБА_8 - ОСОБА_4

Не знаючи про заповіт, вона подала заяву нотаріусу за місцем відкриття спадщини про відмову від спадщини на користь своєї доньки ОСОБА_9

Проте, нотаріус відмовила доньці у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з наявністю заповіту.

Внаслідок цього вона не змогла скористатися своїм правом на обов'язкову частку у спадщині, оскільки нотаріусом не було роз'яснено їй цього права.

Посилаючись на зазначені обставини позивачка просила про задоволення позову.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.04.2017 р. ухвалено про задоволення позову та визнання за позивачкою права на обов'язкову частку у спадщині у розмірі 1/6 частки.

В апеляційній скарзі відповідачка ставить питання про скасування рішення і ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом невірно застосовано норми процесуального та матеріального права, а його висновки не відповідають дійсним обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 1223, 1268 ЦК України право на спадкування за заповітом мають особи, які зазначені в заповіті за умови, що вони прийняли спадщину.

Такими, що прийняли спадщину вважаються особи, які на час відкриття спадщини постійно проживали разом зі спадкодавцем та які протягом строку, визначеного ст.1270 ЦК, не здійснили дій щодо відмови від прийняття спадщини.

Особам, які не проживали разом із спадкодавцем на час його смерті, для прийняття спадщини необхідно у шестимісячний строк подати нотаріусу відповідну заяву ( ст.1269 ЦК).

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.. 1270 ЦК, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву.

Відповідно до правил ст.. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки спадкодавця.

В той же час, спадкоємці за законом, які на час смерті спадкодавця були непрацездатними, але у зв'язку із складенням заповіту на сторонню особу, були фактично позбавлені права на спадкування за законом, незалежно від змісту заповіту мають право на обов'язкову частку у спадщині, розмір якої визначається за правилами ст.1241 ЦК України.

Буквальний зміст ч.1 ст. 1241 ЦК дає підстави для висновку про те, що спадкування за правом на обов'язкову частку це самостійний вид спадкування.

Його реалізація залежить від волі спадкоємця, що вимагає подачі відповідної заяви чи про відмову від спадщини чи про її прийняття з отриманням відповідного свідоцтва.

Зазначені положення спадкового права дають підстави для застосування такого способу захисту права, як визнання права на обов'язкову частку у спадщині, в тому випадку, коли спадкоємець за законом відмовився від спадщини на користь іншого спадкоємця за законом та якому, за наявності заповіту не було роз'яснено нотаріусом зміст права, передбаченого ст.1241 ЦК.

Обов'язок нотаріуса роз'яснити непрацездатному спадкоємцю право на обов'язкову частку у спадщині, передбачений вимогами п.п. 4.2.2; 4.3 розділу 1 Види спадкування частини III «Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку у спільному майні подружжя» ( далі - Методичні рекомендації).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 , який перебував у шлюбі з ОСОБА_6 на час смерті, склав заповіт на все належне йому майно на ім'я співмешканки ОСОБА_8

Після ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, спадщину прийняла ОСОБА_8, яка постійно проживала з ним за однією адресою, а після смерті останньої спадщину прийняла ОСОБА_4

Спадкоємці за законом, не знаючи про заповіт також звернулися вчасно до нотаріуса у шестимісячний термін та подали заяви, а саме: донька ОСОБА_9 про прийняття спадщини, а позивачка та друга донька - ОСОБА_10 заяви про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_9

При зверненні до нотаріуса, остання не роз'яснила позивачці її право на обов'язкову частку у спадщині,у зв'язку з досягненням на час відкриття спадщини пенсійного віку та настанням непрацездатності, передбаченої ч.1 ст.. 1241 ЦК України. Зазначене підтверджується матеріалами цивільної та спадкової справи, а також поясненнями нотаріуса, допитаного в судовому засіданні.

Суд повно та всебічно дослідив ці обставини справи, дав належну юридичну оцінку наданим доказам і прийшов правильного висновку про наявність у позивачки права на позов шляхом визнання права на обов'язкову частку у спадщині, ухваливши з цього питання рішення, яке відповідає вимогам закону та дійсним обставинам справи.

При цьому, суд правильно виходив з того, що за змістом заяви та мотивів її подачі, позивачка не відмовлялася від права на обов'язкову частку у спадщині, а лише висловила бажання, щоб належна їй частка у спадщині за законом перейшла доньці.

Таким чином, має місце не абсолютна відмова від спадкування, у тому числі і обов'язкової частки, а тільки тієї частки, яка відповідно до вимог ст..1261 ЦК України належить спадкоємцю першої черги за законом.

Про це ж саме свідчить і заява другої доньки.

Доводи апеляційної скарги про те, що відмова від права на спадщину на користь іншої особи, означає відмову від спадкування та втрату права на обов'язкову частку у спадщині, не заслуговують на увагу, оскільки позивачка не подавала нотаріусу заяву про відмову від обов'язкової частки і такого права їй нотаріус не роз'яснювала.

Безпідставним є також і посилання на той факт, що позивачка вже зверталася до суду з вимогою про надання додаткового строку для прийняття спадщини, адже право вибору способу захисту права належить позивачу і ця обставина не позбавляє її права на його захист іншим способом.

Відповідно до пунктів 4.2.2, 4.1 розділу 1 Види спадкування ч.III Методичних рекомендацій обов'язкова частка у спадщині - це мінімум того, що може отримати непрацездатний спадкоємець незалежно від змісту заповіту і необхідна для того, щоб матеріально забезпечити осіб, яких спадкодавець зобов'язаний був утримувати за законом.

Право на обов'язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, а також від місця проживання спадкоємця, який має таке право.

Якщо ж інші спадкоємці заперечують проти видачі свідоцтва про право на спадщину на обов'язкову частку або вважають, що її розмір має бути зменшений, вони можуть звернутися з відповідним позовом до суду.

Не погоджуючись з наявністю у позивачки права на обов'язкову частку, спадкоємець за заповітом вимог про зменшення обов'язкової частки не заявляла.

За таких обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити, а рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.04.2017 р. - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І.Галущенко

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова