АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.,

Суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

секретар: Філоненко О.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3, представника відповідача- адв. ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 березня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку участі батька у вихованні дитини.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ОСОБА_6звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до ОСОБА_3, мотивуючи тим, що він є батьком малолітньої дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народилася у шлюбі з ОСОБА_3

Зазначає, що 03.04.2013 року з ним стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав тілесні ушкодження та визнаний інвалідом першої групи, на даний час прикутий до ліжка. 30.06.2015 року їх шлюб з відповідачкою було розірвано, та з вересня 2013 року відповідач припинила спілкуватися з ним та чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Вказує, що 29.06.2016 року він звернувся до служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтава ради щодо встановлення графіку зустрічей з дитиною, проте, не дивлячись на складений графік, відповідач його не виконує, оскільки у ньому не зобовязано останню привозити дитину за місцем його проживання.

З урахуванням наведеного прохав: зобовязати відповідача ОСОБА_3 не чинити перешкод у спілкуванні з неповнолітньою донькою ОСОБА_7; визначити наступний порядок спілкування батька з дитиною враховуючи його фізичний стан прикутого до ліжка інваліда, зобовязати відповідача ОСОБА_3, в зручний для неї час привозити (хоча б один раз на місяць) доньку на день до нього (для особистого спілкування і прийняття участі у вихованні) за адресою: 38541, вул. Шкільна, 10, с. Стасі, Диканський район, Полтавська обл., завчасно повідомивши позивача про це телефоном чи електронною поштою.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09 березня 2017 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про усунення перешкод у спілкування з дитиною, встановлення порядку участі батька у вихованні дитини, залишено без задоволення.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 судові витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Вказане рішення оскаржив позивач, який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що він є інвалідом, обмеженим у фізичному пересуванні, має єдину можливість спілкуватися та приймати участь у вихованні малолітньої доньки лише вдома за місцем свого проживання. Вказує, що орган опіки та піклування ВК Шевченківської районної у м. Полтаві ради, не зважаючи на його прохання, не зобовязав відповідача приводити до позивача доньку ОСОБА_7 для особистого спілкування, тобто без присутності матері, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Вважає, що судом при постановленні оскаржуваного рішення не було вмотивовано висновку про відмову в зобовязанні відповідача привозити доньку та неправомірно стягнуто з нього витрати на правову допомогу.

У судовому засіданні представник позивача доводи, наведені в апеляційній скарзі, підтримав та прохав її задовольнити.

Відповідач та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, прохали її відхилити, а рішення районного суду залишити без змін.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно актового запису №1709 в Книзі реєстрації шлюбів Центрального відділу ДРАЦС Полтавського МУЮ, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (ОСОБА_6) зареєстрували шлюб 11.11.2011 року, що підтверджується актовим записом №1709 в Книзі реєстрації шлюбів Центрального відділу ДРАЦС Полтавського МУЮ Полтавської області відповідно до Свідоцтва про шлюб серії 1-КЕ № 087732 (а.с.2).

Згідно актового запису №234, вчиненого Октябрським відділом ДРАЦС Полтавського МУЮ, ОСОБА_7 народилась 20.02.2013 року, батько - ОСОБА_6, мати - ОСОБА_3 (Свідоцтво про народження серії 1-КЕ №172407 від 28.02.2013 року (а.с.2, на звороті).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 31.03.2015 року позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_10 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, РФ, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на утримання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/9 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 26.12.2014 року і до досягнення повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини певного віку.

Від сплати судового збору ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, РФ, звільнено (а.с.4-5).

У подальшому, рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 28.05.2015 року позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу задоволено повністю.

Шлюб, зареєстрований 11.11.2011 року Центральним відділом РАЦС Полтавського МУЮ, актовий запис №1709 між ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, розірвано.

Доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати разом з матірю ОСОБА_3

Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_6 залишено ОСОБА_6, прізвище ОСОБА_3 залишено ОСОБА_3.

Судові витрати віднесено на користь держави (а.с.3).

29.06.2016 року ОСОБА_6 звернувся до Служби у справах дітей виконавчого комітету Октябрської районної ради у м. Полтави з заявою, в якій прохав, у звязку з тим, що за станом здоров»я він прикутий до діжка і не в змозі пересуватися, скласти та затвердити графік його зустрічей з трирічною донькою ОСОБА_7, згідно якого його колишня дружина ОСОБА_3 була б зобовязана в інтересах дитини хоча б раз на місяць на один день привозити їх доньку до позивача для особистого спілкування за місцем проживання останнього: 38541, вул. Шкільна, 10, с. Стасі, Диканського району, Полтавської області (а.с.6).

Відповідно до Витягу з рішення Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради «Про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні батька з малолітньою дитиною» від 25.10.2016 року, Службою у справах дітей надано висновок, яким визначено наступний порядок участі батька, гр. ОСОБА_6, у вихованні та спілкуванні із його малолітньою донькою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7: за попередньою домовленістю з матірю дитини та у її присутності спілкування один раз на місяць у вихідний день з можливостю відвідування місця проживання батька, враховуючи погодні умови, не порушуючи режиму дня та турбуючись про стан здоровя дитини (а.с.7).

Згідно довідки МСЕК серії АВ №0471673 від 04.08.2015 року ОСОБА_6 має першу групу інвалідності за загальним захворюванням, безтерміново та потребує постійного стороннього догляду (а.с.9, зворот).

Також, в матеріалах справи наявна довідка №01-13/1242 від 12.10.2016 року, видана Диканською ЦРЛ, з якої вбачається, що хворий ОСОБА_6 перебуває на диспансерному обліку лікаря-психіатра. В даний час проявів агресивності, конфліктності, суїцидальних тенденцій в поведінці хворого немає. Будь-які обмеження з боку стану психічного здоровя хворого ОСОБА_6, які б перешкоджали спілкуванню та контактам хворого з рідними, близькими та іншими особами, що його оточують, в даний час відсутні (а.с.8).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні позивача з донькою. Окрім того, оскільки рішенням органу опіки та піклування визначено порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, дане рішення є обовязковим для виконання сторонами, а тому вимоги ОСОБА_6 є необґрунтованими.

Такий висновок місцевого суду відповідає матеріалам справи та встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з частинами 2, 3 ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За зімістом ст.19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що Виконавчим комітетом Шевченківської районної у місті Полтаві ради, за висновком служби у справах дітей, було ухвалено рішення «Про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні батька з малолітньою дитиною» від 25.10.2016 року, згідно якого визначено наступний порядок участі ОСОБА_6, у вихованні та спілкуванні із його малолітньою донькою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1: за попередньою домовленістю з матірю дитини та у її присутності спілкування один раз на місяць у вихідний день з можливостю відвідування місця проживання батька, враховуючи погодні умови, не порушуючи режиму дня та турбуючись про стан здоровя дитини (а.с.7). Дане рішення сторонами у встановлений ст.19 СК України строк не оскажувалось, а тому є обовязковим до виконання.

З урахуванням наведеного, оскільки наявне чинне рішення органу опіки та піклування, яким визначено порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, дане рішення позивачем не оскаржувалось та є чинним, суд позбавлений можливості повторно встановити порядок участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що орган опіки та піклування ВК Шевченківської районної у м. Полтаві ради, незважаючи на прохання позивача, не зобовязав відповідача приводити до нього доньку ОСОБА_7 для особистого спілкування, тобто без присутності матері, не заслуговують на увагу суду, з підстав вищевикладеного.

Згідно ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до положень ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

З наведеного вбачається, що позивач буде наділений правом на звернення до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, якщо ним, на підставі належних та допустимих доказів, буде доведено факт ухиляння відповідача від виконання рішення органу опіки та піклування.

Проте, з матеріалів справи не можна зробити висновку, що відповідач свідомо ухилялася від виконання рішення органу опіки та піклування, докази на підтвердження цього в матеріалах справи відсутні.

Окрім того, як зазначено вище, рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтава раді № 217 було визначено порядок участі батька ОСОБА_6 у вихованні та спілкуванні з малолітньою ОСОБА_7, а саме за попередньою домовленістю з матірю дитини та у її присутності спілкування один раз на місяць у вихідний день з можливістю відвідування місця проживання батька, враховуючи погодні умови, не порушуючи режиму дня та турбуючись про стан здоровя дитини. Проте, даних на підтвердження того, що позивач попередньо домовлявся з ОСОБА_3 про спілкування з дитиною, а відповідач чинила йому в цьому перешкоди, зокрема, відмовлялася привезти доньку до позивача, суду не надано.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6

Доводи скарги стосовно того, що місцевим судом при постановленні оскаржуваного рішення не було вмотивовано висновку про відмову в зобовязанні відповідача привозити доньку, є безпідставними, оскільки колегія суддів перевіряючи законність та обґрунтованість рішення районного суду, не вбачає підстав для його скасування, з огляду на те, що воно прийняте на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин справи та належної оцінки доказів, наявних у матеріалах справи.

Твердження про незаконність стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу також не заслуговують на увагу суду, оскільки місцевим судом дане питання було вирішено відповідно до положень ст.ст. 84,88 ЦПК України, з урахуванням граничного розміру компенсації.

Інші доводи апеляційної скарги не містять нових засобів доказування, не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та обєктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ : /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ : /підпис/ ОСОБА_11

/підпис/ ОСОБА_12

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1