Справа № 640/5211/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2017 року
Київський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого - судді: Нев`ядомського Д.В.
при секретарі: Коломойцеві М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м.Харкова, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди спричиненої незаконними діями,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом доУправління патрульної поліції м.Харкова, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконними діями, посилаючись на те, що 22.10.2016 року відносно неї був складений адміністративний протокол за ч.1 ст. 122 КУпАП
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити.
Представник Державної казначейської служби України в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позовні вимоги є безпідставними.
Представник третьої особи - Управління патрульної поліції у м.Харкові вказав, що позивачем моральні страждання позивача жодним чином не доведені, інспектор патрульної поліції Настенко Є.В діяла в межах своїх повноважень і не порушувала норм процесуального прав, тому такі дії не могли привести для моральних страждань позивачки, просив відмовити в позові в повному обсязі.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.
Судом встановлено, що 22.10.2016 року відносно ОСОБА_1 був складений адміністративний протокол за ч.1 ст. 122 КУпАП АР №107858 інспектором 4 батальону УПС МВС України м.Харкова Настенко Є.В та накладений штраф в розмірі 255 гривень.
Представником позивача наданий розрахунок моральної шкоди
на суму вісімдесят одна тисяча гривень, копії медичного обстеження, зроблені після 22.10.2016 року.
Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб даних органів.
Статтею 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Згідно з ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Що стосується постанови, яка була скасована судом та провадження закрите за відсутності події та складу адміністративного правопорушення то статтею 56 Конституції України та ст. 1174 ЦК України закріплено принцип відповідальності держави або місцевого самоврядування за шкоду, завдану юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, яка відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Умовою застосування судом цивільно-правової відповідальності за вказаною правовою нормою, яка поширюється на недоговірні зобов`язання, що виникають із правопорушень (деліктні) правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів.
Сам факт закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення та/або скасування постанови про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди в повному обсязі та не вказує жодним чином на неправомірність дій посадових чи службових осіб органів державної влади.
Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Проте, позивач не довів суду про завдання йому такої шкоди в повному обсязі, розрахунок наданий до суду зроблений з особистих переконань позивача, з копії медичних довідок вбачається що скарги на зір має з дитинства, а інші обстеження
лікарів не виявили впливових наслідків.
Частиною 3 ст.10, ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Враховуючи норми ст.ст.27,31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.
Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, позивач своє право на відшкодування моральної шкоди обґрунтовувал тим, що вона переносить глибокі моральні страждання, в результаті спричиненням неправомірних дій інспектором УПП, що виразилося у погіршенні стану здоров`я і стало підставою для звернення у медичні заклади.
Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, передбачено законодавцем у ст. 23 ЦК України.
Згідно зазначеної норми права моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Як роз`яснено в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з наступними змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Але, з врахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди є недоведеним та таким, що не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.
Так, з виписки з медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 вбачається, що вона звернулася за медичною допомогою на поганий зір, проте вказано, що звернення пов`язано із тим, що поганий зір вона має з дитинства і хоче його поліпшити. З виписки з медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 вбачається, що 30.12.2016 вона звернулася до ЛОР-лікаря із скаргою на закладеність в лівому вусі, проте вказано, що вона пов`язує це з переохолодженням, яке трапилося два дні тому (постанова інспектора винесено 09.12.2016). З карточки пацієнта Консультативно-діагностичного Центру вбачається, що у ОСОБА_1 встановлено гіпертонічну дисциркуляторну енцефалопатію з інтракраніальною гіпертензією на фоні остеохондрозу шейного відділу позвоночника. Таким чином, надані позивачем докази не є належними, оскільки між винесеною інспектором постановою та вказаними у медичних висновках хворобах відсутній причинно-наслідковий зв`язок.
При подачі позову позивач був звільнений від оплати судового збору, тому на підставі ст.88 ЦПК України оплату судового збору слід віднести на рахунок держави.
Оскільки належним відповідачем у справі саме про стягнення розміру відшкодування моральної шкоди є держава, суд стягує вказані кошти з держави в особі Державної казначейської служби України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 23, 1167, 1174, 1176 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 11, 58, 60, 88, 209, 212, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконними діями -
задовольнити частково та стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1
моральну шкоду в розмірі 1000 гривень (однієї тисячі гривень).
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м.Харкова та у решті позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Д.В. Нев`ядомський