Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/873/17 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 54 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2017 року апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Миніч Т.І.

суддів Павицької Т.М.,

ОСОБА_1

секретаря

судового засідання ОСОБА_2,

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі апеляційну скаргу Житомирської обласної ради

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 30 червня 2017 року під головуванням судді Грубіяна Є.О.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Житомирської обласної ради про визнання незаконним та скасування рішення про розірвання контракту, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом. Просив визнати незаконним та скасувати рішення Житомирської обласної ради від 6 квітня 2017 року про дострокове розірвання контракту та звільнення його з посади директора комунального вищого навчального закладу "Бердичівський медичний коледж" Житомирської обласної ради; поновити його на вказаній посаді з 6 квітня 2017 року; стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу. В обгрунтування заявлених вимог зазначав, що він з травня 2000 року обіймав посаду директора згадуваного навчального закладу на підставі укладеного з відповідачем контракту. Вважає оскаржуване рішення незаконним, оскільки законних підстав для цього, на його переконання, не було.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 30 червня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення десятої сесії сьомого скликання Житомирської обласної ради № 622 від 6 квітня 2017 року в частині дострокового розірвання контракту з ОСОБА_3 та звільнення його з посади директора комунального вищого навчального закладу "Бердичівський медичний коледж" Житомирської обласної ради.

Поновлено ОСОБА_3 з 6 квітня 2017 року на посаді директора комунального вищого навчального закладу "Бердичівський медичний коледж" Житомирської обласної ради. В задоволенні решти вимог відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду.

Цим же рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати за розгляд даної справи в розмірі 320 (триста двадцять) гривень.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Житомирською обласною радою подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду в частині вимог щодо визнання незаконним та скасування рішення про розірвання контракту, поновлення на роботі і ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову в цій частині. Вважає, що рішення суду не відповідає встановленим обставинам справи, а саме, щодо порушення позивачем фінансової дисципліни, що призвело до матеріальних втрат закладу, вчинення позивачем порушень, за які правоохоронними органами порушені відповідні кримінальні провадження. На думку апелянта, судом першої інстанції не надана належна оцінка рішенням господарських суддів та безпідставно стягнуто судовий збір в сумі 320 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, виходив із того, що прийняте рішення відповідачем є неґрунтовним та протиправним, а отже вимоги в цій частині підлягають задоволенню з поновленням позивача на посаді, яку він обіймав.

Проте, погодитись з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з»ясування всіх обставин справи, висновки суду суперечать обставинам справи.

Так, судом встановлено, що з травня 2000 року ОСОБА_3 обіймав посаду директора комунального вищого навчального закладу "Бердичівський медичний коледж" Житомирської обласної ради на підставі укладеного між ним та Житомирською обласною радою контракту, дія якого була продовжена 26 червня 2014 року на період з 30 липня 2014 року по 29 липня 2019 року (т.1 а.с.52-58, т.3 а.с.207-213).

Діяльність даного навчального закладу урегульована статутом, затвердженим рішенням відповідача від 21 липня 2016 року (т.1 а.с.14-51), відповідно до п. 1.1.5 якого названий заклад освіти заснований на спільній власності територіальних громад і перебуває в управлінні Житомирської обласної ради.

Рішенням десятої сесії сьомого скликання Житомирської обласної ради № 622 від 6 квітня 2017 року (т.1 а.с.184-185, т.2 а.с.4-5) контракт з позивачем достроково розірвано та звільнено останнього із займаної посади згідно з пп. "в" п.22 та пп."б" п.23 Контракту.

Хід розгляду, зокрема, питання про розірвання контракту з позивачем та звільнення його із займаної посади зафіксований у відповідному протоколі (т.2 а.с.6-34).

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення підставою для звільнення позивача із займаної посади було:

1) порушення ОСОБА_3 законодавства та обовязків, покладених на нього контрактом, у результаті чого для навчального закладу настали значні негативні наслідки, що підтверджено інформацією Державної фінансової інспекції в Житомирській області, яка за результатами перевірки встановила порушення, що призвели до фінансових втрат на загальну суму 685,5 тисяч гривень, та інші порушення фінансової дисципліни, що призвели до втрат на суму 313 тисяч гривень;

2) порушення позивачем обовязків, передбачених п. 4.9 Статуту комунального вищого навчального закладу "Бердичівський медичний коледж" Житомирської обласної ради, щодо здійснення контролю за організацією навчально-виховної роботи, що, як вказується, підтверджується фактом причетності однієї із студенток коледжу до розповсюдження наркотичних речовин;

3) порушення позивачем обовязку, передбаченого Статутом коледжу, щодо ведення діловодства та архівної справи відповідно до законодавства, що підтверджено доповідною запискою працівників виконавчого апарату Житомирської обласної ради.

Крім цього, згідно оскаржуваного рішення відповідача підставою для його прийняття слугували також численні скарги щодо неналежної поведінки позивача, порушення останнім моральних норм поведінки тощо (т.1 а.с.225).

Ухваленню цього рішення передували висновки постійних комісій Житомирської обласної ради від 27, 29 березня та 3 квітня 2017 року щодо підтримки ініціативи розірвання контракту з позивачем та внесення даного питання на сесію ради (т.1 а.с.9-11).

Обгрунтовуючи свої висновки, суд першої інстанції керувався положеннями п.1 ч.1 ст.41 КЗпП.

Проте, зазначений закон спірних правовідносин не регулює, зважаючи на наступне.

Зміст оспорюваного рішення свідчить про те, що звільнення позивача проведено на підставі п.8 ч.1 ст.36 КЗпП (з підстав, передбачених контрактом).

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

На контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст. 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обовязки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Зміст поняття розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу розкрито законодавцем у п. 4 ст. 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених ст.ст. 40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змістом терміну розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в ст.ст. 40, 41 КЗпП України, або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення пп. 4, 8 ст. 36, ст.41 КЗпП України та ураховуючи те, що між сторонами виник спір із приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом п. 8 ст. 36 КЗпП України, а не у звязку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, норми п.1ч.1 ст.41 КЗпП України на ці правовідносини не поширюються.

Відповідно до підпункту "в" пункту 22 Контракту, укладеного між сторонами, Контракт припиняється до закінчення строку дії контракту у випадках, передбачених його пунктами 23, 24 .

Керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи органу управління майном до закінчення строку його дії у разі одноразового грубого порушення керівником законодавства чи обов'язків, передбачених контрактом, у результаті чого для коледжу настали значні негативні наслідки (понесені збитки, виплачено штрафи тощо) (підпункт "б" пункту 23).

Пункт 4.9 статуту коледжу, серед іншого, передбачає, що Директор коледжу відповідає за провадження освітньої діяльності в коледжі, за результати фінансово-господарської діяльності, стан і збереження будівель та іншого майна, організацію бухгалтерського обліку. Директор коледжу може бути звільнений з посади у порядку, що встановлений Органом управління майном, тобто відповідачем, на підставах, визначених трудовим законодавством, а також за порушення статуту коледжу та умов контракту.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі акта ревізії фінансово-господарської діяльності КВНЗ «Бердичівський медичний коледж» Житомирської обласної ради, проведеної Державною фінансовою інспекцією в Житомирській області, за період з 1 жовтня 2010 року по 1 квітня 2015 року (т.1 а.с.219-224) встановлені порушення, що призвели до втрат фінансових та матеріальних ресурсів на загальну суму 685,5 тисяч гривень та інших порушень фінансової дисципліни, що призвели до втрат на суму 313 тисяч гривень.

До цього часу зазначені порушення не усунуті, збитки коледжу не відшкодовані.

Оскільки діючим законодавством поняття «одноразового грубого» порушення трудових обов»язків не розкрите, то вирішення питання про наявність в діях або бездіяльності певного працівника ознак саме одноразового грубого порушення трудових обов»язків віднесено на розсуд власника або уповноваженого ним органу.

У зв»язку із тим, що ці поняття є оціночними, власник або уповноважений ним орган повинен враховувати багато факторів, які можуть свідчити про характер проступку, обставини його вчинення, наявність або відсутність матеріальної або моральної шкоди та можливість заподіяння такої шкоди тощо.

В даному випадку рішення про звільнення позивача ухвалено колегіальним органом в межах наданих йому повноважень, цьому передувала тривала робота постійних комісій, а тому переоцінювати питання про достатність підстав для звільнення суд вважає протиправним.

Крім того, позивач як педагог, керівник учбового закладу має бути гідним свого покликання у всіх проявах життя, дотримуватися високого рівня культури поведінки, поводитися стримано та тактовно, зберігати самоконтроль і витримку, слідкувати за своїм зовнішнім виглядом, уникати проявів негативних емоційних реакцій, які принижують його людську гідність та не допускати вчинків, які дискредитують його як працівника освіти.

Ухвалюючи рішення про дострокове розірвання контракту з позивачем, роботодавець вважав, що існування кримінальних проваджень за фактами виявлення наркотичних засобів у студентки очолюваного ОСОБА_3 навчального закладу та самогубства студентки цього коледжу дискредитують останнього як працівника освіти та із врахуванням особливих вимог до нього як до керівника навчального закладу та педагога, є несумісним із продовженням обіймати ним займану посаду.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для визнання незаконним зазначеного рішення Обласної ради не було.

Тому на підставі п.3 ч.1 ст.376 ЦПК рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позов.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Житомирської обласної ради задоволити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 30 червня 2017 року в частині вимог про розірвання контракту, поновлення на роботі ОСОБА_3 та стягнення судових витрат скасувати, ухваливши в цій частині вимог нове судове рішення про відмову в позові.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Житомирської обласної ради 1760 грн. понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 29.12.2017 року.