Справа № 348/738/16-ц
Провадження № 22-ц/779/452/2017
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О.Я. О. Я.
Суддя-доповідач Ясеновенко Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Проскурніцького П.І.,

секретаря Возняк В.Д.,

з участю ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на рішення Надвірнянського районного суду від 26 січня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

20.04.2016 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про стягнення витрат на поховання та відшкодування моральної шкоди.

11.10.2016 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 25.10.2016 року позови об'єднано в одне провадження.

В позовних заявах ОСОБА_2 зазначає, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її рідного брата ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належну йому квартиру АДРЕСА_1, яку в рівних частках успадкували її дочка ОСОБА_4 та її мати ОСОБА_3 відповідно за заповітом та за законом.

Оскільки перед смертю її брат хворів і вона надсилала йому кошти на лікування, та надавала кошти на ремонт квартири, а після смерті брата оплатила перевезення тіла покійного з м. Києва в смт. Делятин, його поховання та всі інші ритуальні послуги, вона понесла витрати в сумі 31545 грн.

Крім того, ОСОБА_2 вказує на те, що смертю брата, а також тим, що її дочка ОСОБА_4 відмовляється повернути витрачені нею кошти в сумі 15 000 грн, їй завдано також моральної шкоди.

Оскільки спадкоємці у добровільному порядку відмовляються відшкодувати їй половину вартості понесених витрат, позивачка просила стягнути з ОСОБА_4 6750 грн. за поховання померлого, 5000 на відшкодування моральної шкоди, 7000 грн. витрат за ремонт квартири, 4000 грн. витрат на лікування померлого, а також з ОСОБА_3 на її користь - половину вартості витрат на поховання, що становить 6590 грн., половину вартості витрат на ремонт квартири - 6250 грн., половину вартості витрат на лікування - 2000 грн.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 26 січня 2017 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1590,00 грн. витрат на поховання спадкодавця та 320,00 грн. судового збору в користь держави.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2- 1590,00 грн. витрат на поховання спадкодавця.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність рішення суду.

Позивач вважає необґрунтованою відмову у стягненні 4000 грн. на перевезення тіла покійного з посиланням на ст.206 ЦК щодо укладення усних правочинів, оскільки було укладено угоду, за якою за перевезення тіла до м. Делятин родичі фактично відшкодовують затрати.

Судом не було враховано того, що поховання відбулось за участі культових працівників та з дотриманням порядку поховання, однак за звичаями їх місцевості квитанції чи будь-які інші платіжні документи за проведені роботи по підготовці могили, облаштуванню земляного надгробку, встановлення хреста, вінків, проведення культового обряду не видаються.

Не враховано судом і того, що відстань від будинку ОСОБА_3 до кладовища становить близько 3 км, що зумовило додаткові витрати на транспортування тіла покійного та учасників похоронної процесії.

Апелянт зазначає, що в матеріалах справи наявні докази того, що ОСОБА_5 перед смертю неодноразово перебував на лікуванні і в той період вона перерахувала йому кошти в сумі 1515 грн. та 2350 грн., що підтверджено відповідними квитанціями.

ОСОБА_2 вважає, що витрати понесені нею на догляд, лікування та поховання є розумними, понесені в межах передбаченого ч.2. ст. 1232 ЦК трирічного строку до настання смерті, а тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_6 на її користь 13810 грн. майнової шкоди та 5000 на відшкодування моральної шкоди, з ОСОБА_3 - 13810 грн. майнової шкоди.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 також посилається на незаконність рішення суду в частині задоволення позову про відшкодування витрат на поховання..

Апелянт вважає, що подана позивачем накладна №4 від 20.02.2015 року про придбання нею похоронних товарів не може бути належним доказом понесених витрат, оскільки у ній відсутній підпис особи, яка отримала товар, а щодо даних продавця, то у накладній є лише відомості про прізвище, ім'я та по батькові, а також номер свідоцтва, необхідність якого скасована законом №32051, який передбачає виписку з Єдиного державного реєстру. Крім того, у накладній не вказано адресу, за якою надано послуги.

Також накладна видана на ім'я ОСОБА_7, хоча прізвище позивача ОСОБА_2, а тому немає підстав вважати, що вказана в накладній ОСОБА_7 та ОСОБА_2 є однією і тією ж особою.

Надана копія витягу з книги похоронів про те, що поховання померлого здійснено саме ОСОБА_2, не є доказом придбання ритуальної атрибутики позивачкою та того, що нею витрачено саме 3180 грн. на поховання.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу підтримала з мотивів, наведених у ній, апеляційну скаргу ОСОБА_3 заперечила.

Представник ОСОБА_3 свою апеляційну скаргу підтримав, апеляційну скаргу ОСОБА_2 не визнав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційних скарг з таких підстав.

Задовольняючи позови лише в частині стягнення витрат на поховання, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не подала належних доказів понесених нею витрат на утримання, догляд та лікування ОСОБА_5, зокрема доказів перебування його на лікуванні та відповідних призначень лікаря щодо необхідних медикаментів, а також не надано доказів на підтвердження протиправної поведінки ОСОБА_4 відносно позивачки та членів її сім'ї, які б призвели до її фізичних чи душевних страждань, та відповідно заподіяння їй моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві помер ОСОБА_5, який був рідним братом позивачки.(а.с.14).

Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме квартира в АДРЕСА_2.

Спадкоємцями даного майна стали мати померлого ОСОБА_3, яка успадкувала 1/2 частку зазначеного майна за законом та його племінниця ОСОБА_4, яка успадкувала 1/2 частку даного майна згідно заповіту (а.с.10, 45).

Стаття 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов'язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.

Виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Отже, витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобов'язані спадкоємці у відповідності до ст. 1232 ЦК України, а відтак стягненню не підлягають, що є підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення з відповідачів витрат на проведення поминального обіду.

У зв'язку з наведеним, не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_2 у скарзі на те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні вимог про стягнення витрат на поминальний обід.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги понесені позивачкою витрати в сумі 3180 грн. на придбання домовини, закупівлю предметів ритуалу, що підтверджено накладною від 20.02.2015 року(а.с.6).

Посилання ОСОБА_3 у апеляційній скарзі на те, що вказана накладна не є належним доказом витрат на поховання, не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції дав належну оцінку зазначеній накладній, як одному із доказів, у сукупності з іншими доказами, а суд апеляційної інстанції відповідно до ч.2 ст.303 ЦПК досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, чого апелянтом не доведено.

Посилання ОСОБА_2 у скарзі на те, що суд не врахував наявні в матеріалах справи докази того, що ОСОБА_5 перед смертю неодноразово перебував на лікуванні і в той період вона перерахувала йому кошти в сумі 1515 грн. та 2350 грн., що підтверджено відповідними квитанціями, не заслуговують на увагу, оскільки позивач не подала доказів в який період ОСОБА_5 перебував на лікуванні, які рекомендації лікаря з приводу необхідних медикаментів, квитанцій про придбання останніх та відповідність таких призначенням лікаря, а сам факт перерахування коштів на картковий рахунок ОСОБА_5 не є доказом витрат цих коштів на лікування.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи ОСОБА_2 про те, що суд безпідставно відмовив їй у стягненні витрат на ритуальні послуги, транспортування тіла покійного та похоронної процесії до кладовища, оскільки такі витрати не підтверджені належними доказами.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, підстав для скасування рішення суду немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити, а рішення Надвірнянського районного суду від 26 січня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: М.Д. Горейко П.І. Проскурніцький