Справа № 340/571/16-ц
Провадження № 22-ц/779/888/2017
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Р. І.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Бойчука І.В., Проскурніцького П.І.,

секретар Шемрай Н.Б.,

з участю: відповідача ОСОБА_2

представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Верховинського районного суду від 11 квітня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

у листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому, посилаючись на складання розписки від 23.08.2011 під психічним тиском ОСОБА_2, просила визнати недійсним договір позики, укладений 23.08.2011 між нею та відповідачем на суму 90000 грн.

Рішенням Верховинського районного суду від 11 квітня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилається на порушення судом при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що в грудні 2009 року позичила у ОСОБА_5 30000 грн, з яких повернула 20000 грн до грудня 2010 року, а решту мала повернути пізніше. У серпні 2011 року ОСОБА_2, вимагаючи проценти за користування коштами, погрожуючи фізичною розправою, настояв на тому, щоб вона написала розписку про отримання від нього 90000 грн, яку пред'явив суду. Зважаючи на його погрози, вона протягом 2011-2015 років через членів сім'ї передала ОСОБА_2 90000 грн, однак він почав вимагати проценти за період сплати боргу, а коли вона відмовилась, сім'я відповідача побила її чоловіка ОСОБА_6, з приводу чого зареєстровано кримінальне провадження. Оскільки вона писала розписку під психічним тиском відповідача, у схвильованому незвичному стані, це могло бути підтверджено судовою експертизою розписки, однак суд відмовив у проведенні такої експертизи, чим позбавив її можливості отримати докази на підтвердження своїх позовних вимог. Тому просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав, від проведення експертизи розписки відмовився. ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно розписки від 23.08.2011 ОСОБА_4 позичила гроші в сумі 90000 грн у ОСОБА_2 до першої вимоги, проте своє зобов'язання з повернення позики не виконала, кошти не повернула. Факт передачі коштів за договором позики стверджується борговою розпискою. Рішенням Верховинського районного суду від 03 листопада 2016 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 23.08.2011 у розмірі 90 000 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив із того, що ОСОБА_4 не надано належних доказів на обгрунтування доводів про недійсність договору позики від 23.08.2011 через те, що він вчинений проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного і психічного тиску з боку відповідача. З серпня 2011 року до 2016 року зі сторони позивача на захист своїх прав жодних дій, таких як звернень до правоохоронних органів з приводу погроз, вимагання чи шантажу з боку відповідача, вчинено не було.

Висновки суду першої інстанції узгоджуються з матеріалами справи і вимогами закону: статей 1046, 1047 ЦК України та процесуальними нормами щодо обов'язку доведення позивачем обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини (частина перша статті 11 ЦК України).

На підставі договору виникають права та обов'язки, які в частині зобов'язань мають бути виконані сторонами цього договору, якщо інше не встановлено самим договором або актами цивільного законодавства.

В матеріалах справи є копія розписки, власноручно написана позивачем, такого змісту: «Я, ОСОБА_4 позичила гроші в сумі 90000 грн в ОСОБА_2 до першої вимоги. серпень 2011 р. Підпис ОСОБА_4 з паспортними даними».

У постановах від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63цс13), 2 липня 2014 року (справа № 6-79цс14), 11 листопада 2015 року (справа № 6-1967цс15) Верховний Суд України виклав правові висновки про те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Разом з тим закон передбачає загальні правові засади визнання правочину недійсним. Для цього має існувати відповідна правова підстава. Такою правовою підставою ЦК України визначає факт недодержання однією стороною чи всіма сторонами вимог, встановлених частинами 3, 5, 6 ст. 203 ЦК, тобто вимог щодо волевиявлення учасника правочину, щодо настання реальних правових наслідків правочину. Порушення вимог закону, допущені стороною (сторонами) після укладення правочину, не можуть спричиняти його недійсність, а призводять до інших правових наслідків, передбачених законом.

Відтак, з'ясовуючи зміст правовідносин сторін договору, суд має виходити з умов договору, його буквального та логічного змісту, з намірів сторін саме того договору, з приводу якого виник спір, а також із того, що сторони правовідносин мають діяти добросовісно.

ОСОБА_4 ставить питання про визнання недійсним договору позики від 23 серпня 2011 року з підстав, передбачених статтею 231 ЦК України.

Правочин, який вчинено під впливом насильства, належить до оспорюваних правочинів.

Для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, що і має бути доведено позивачем.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказів фізичного чи психічного впливу на позивачку при складанні розписки матеріали справи не містять.

Доводи апелянта ґрунтуються виключно на її припущеннях, оскільки нею не було надано належних та допустимих доказів, які б могли це підтвердити.

ОСОБА_4 не заперечує тих обставин, що протягом 2011-2015 років вона на виконання вчиненої розписки передавала грошові кошти через членів своєї сім'ї.

Апеляційний суд Івано-Франківської області в ухвалі від 12 грудня 2016 року про залишення без змін рішення Верховинського районного суду від 03 листопада 2016 року, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 23.08.2011 у розмірі 90 000 грн, зазначив, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку доводам відповідачки про укладення договору позики під психічним тиском позивача.

Із заявою до правоохоронних органів про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення ОСОБА_4 звернулась лише 10 листопада 2016 року. Процесуального документу на підтвердження факту насильства немає.

Дослідивши обставини справи, суд першої інстанції встановив відсутність підстав для визнання укладеного сторонами договору позики недійсним та зробив відповідні правові висновки.

За таких обставин доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду про відмову в задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне й обгрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Верховинського районного суду від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Бойчук І.В.

Проскурніцький П.І.