Справа №487/4846/16-ц 24.05.2017 24.05.2017
Справа 487/4846/16-ц
Провадження №22-ц/784/958/17 Суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 травня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання: Гавор В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2016 року, ухваленого по справі за позовом

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

до

ОСОБА_3, за участю третьої особи Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «ОСОБА_1 банк»

про

відшкодування шкоди у порядку регресу

ВСТАНОВИЛА :

В вересні 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди у порядку регресу.

Позивачі зазначали, що 26 листопада 2007 року вони уклали з ТзОВ «Комерційний банк «Актив-банк» договір про передачу в іпотеку однокімнатної квартири за № 55 в будинку № 5-а по вул. Крилова в м. Миколаєві з метою забезпечення виконання зобовязання ОСОБА_3 за кредитним договором від того ж дня з тим же банком на суму 111000 грн. із строком повернення кредитних коштів 25 листопада 2017 року.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 червня 2010 року, стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 на користь ВАТ «Комерційний банк «Актив-банк» заборгованість за кредитним договором від 26 листопада 2007 року у сумі 133015 грн. 24 коп. шляхом звернення стягнення на вказаний предмет іпотеки. 3 жовтня 2013 року позивачі виконали вказане рішення та погасили заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором 95000 грн., а також ними сплачено 13594 грн. збір за виконавче провадження на користь державної виконавчої служби, 135 грн. 94 коп. комісії банку, а всього на суму 108 729 грн. 94 коп.

Посилаючись на те, що добровільно відповідач вказану суму їм не повертає позивачі просили стягнути її з ОСОБА_3 примусово.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2016 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 стягнуто 108729 грн. 94 коп., в іншій частині вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить вказане рішення суду скасувати, ухваливши по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на те, що судом допущені порушення процесуальних та матеріальних норм права.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, 26 листопада 2007 року ОСОБА_3 та ТзОВ «КБ «Актив-банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Актив-банк» уклали кредитний договір № 30 січня 07/СЖ-17 на суму 111 000,00 грн. зі строком повернення 25 листопада 2017 року та обовязком ОСОБА_3 сплачувати щомісячні платежі на погашення кредиту в сумі 974 грн. відповідно до графіку погашення, з урахуванням процентної ставки в розмірі 15,35% річних, комісії за обслуговування кредиту в розмірі 0,13% на суму кредиту (а.с.42-45).

В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ТзОВ «Комерційний банк «Актив-банк» було укладено договір іпотеки, згідно з яким позивачами в забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між ОСОБА_3 та банком було передано в іпотеку нерухоме майно однокімнатна квартира, загальною площею 32,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 38-40).

Згідно рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 червня 2010 року, що залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 13 лютого 2013 року, стягнуто у солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 на користь ВАТ «Комерційний банк «Актив-банк» заборгованість за кредитним договором від 26 листопада 2007 року у сумі 133 015,24 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 6-8, 9-10).

В звязку з невиконанням взятих на себе кредитних зобовязань відповідачем ОСОБА_3, позивачка ОСОБА_5 відповідно до квитанції № 2662 від 3 жовтня 2013 року сплатила на рахунок банку 95 000 грн. в погашення кредитної заборгованості ОСОБА_3

В подальшому відповідно до квитанції 1877.112.1 від 14 листопада 2013 року ОСОБА_5 додатково сплатила 13 594 грн. 29 коп. на рахунок Заводського ВДВС виконавчого збору, а також згідно квитанція 1877.112.2 від 14 листопада 2013 року нею сплачено 135 грн. 94 коп. комісії банку (а.с. 11).

Постановляючи рішення у даній справі, районний суд, виходив з того, що для задоволення позовних вимог достатнім є факт сплати позивачкою коштів на погашення кредитної заборгованості відповідача. Проте, з таким висновком неможна погодитись в повній мірі.

Відповідно до загальних підстав заміни кредитора у зобовязанні, встановлених положенням ст. 512 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок: в тому числі і при виконанні обовязку боржника його поручителем, майновим поручителем.

Статтею 556 ЦК України, встановлено, що при виконанні поручителем зобовязання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обовязок боржника. До поручителя, який виконав зобовязання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобовязанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Статтею 11 закону України «Про іпотеку» встановлено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобовязання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобовязанням.

Наслідки виконання основного зобовязання до моменту реалізації предмета іпотеки, встановлені ст. 42 Закону України «Про іпотеку». Вказана норма передбачає право боржника виконати вимогу за основним зобовязанням, до дня продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за основним зобовязанням чи ту її частину, виконання якої прострочено, разом з відшкодуванням інших витрат завданих іпотеко держателю. Таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах.

Цією ж статтею передбачено також право майнового поручителя чи наступного іпотеко держателя виконання основного зобовязання за боржника з наслідками, аналогічними вищенаведеним. Майновий поручитель, який виконав основне зобовязання повністю або в частині, має право вимагати від боржника відшкодування сплаченої майновим поручителем суми.

Таким чином, із системного аналізу наведених норм в їх сукупності, слідує, що право поручителя або майнового поручителя на відшкодування сплачених сум в рахунок погашення основної кредитної заборгованості виникає, в разі повного її погашення, або погашення в тій частині, виконання якої прострочено та є вимогою кредитора, з урахуванням меж відповідальності майнового поручителя, а не часткового погашення боргу, як вважав суд, з обовязковим отриманням від кредитора документів, які підтверджують, саме цей (виконаний) обовязок боржника.

Договором іпотеки від 26 лютого 2007 року також визначено, що його предметом є забезпечення виконання в повному обсязі зобовязань ОСОБА_3 за кредитним договором від того ж дня, з урахуванням предмету іпотеки, яким визначено нерухоме майно, квартира АДРЕСА_2, вартістю 163410 грн. Також п. 3.1 вказаного договору іпотеки, зобовязання забезпечені іпотекою, вважаються виконаними, якщо наявне повернення повної суми кредиту, своєчасно та в повному обсязі сплачені проценти та виконані інші зобовязання , що випливають з кредитного договору.

В даній же справі, відповідно до рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 червня 2010 року, яке набрало законної сили 13 лютого 2013 року, зобовязання боржника визначено в розмірі 133015 грн. 24 коп. Враховуючи договірну оцінку іпотечного майна, яку сторони погодили та зазначили в договорі іпотеки в розмірі 163410 грн., вказана основна заборгованість, не перевищує межі відповідальності позивачки, як майнового поручителя. Дані про наявність іншої оцінки іпотечного майна в справі відсутні (а.с.6-8, 9-10, 38-40).

В той же час відповідно до наведених квитанцій, в рахунок погашення вказаного основного зобовязання, позивачка ОСОБА_5 сплатила 95000 грн. Документу на підтвердження саме вказаної суми заборгованості боржника ОСОБА_3 перед кредитором, останній, на час сплати коштів, не видав.

Вказані обставини не були перевірені і судом першої інстанції. Так, на запит апеляційного суду, кредитор ПАТ «КБ «ОСОБА_1 Банк» повідомив, що отримані ним від майнового поручителя ОСОБА_5 95000 грн. в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_3, були розподілені на погашення тіла кредиту та процентів. Однак, на даний час заборгованість за кредитом повністю не погашена та залишок заборгованості складає 32460 грн. 43 коп. (а.с.182).

Згідно листа Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв від 19 травня 2017 року, виконавчий лист, з виконання основного зобовязання, на підставі заяви стягувача повернуто без виконання, виконавче провадження знищено через закінчення строків їх зберігання (а.с.186).

Таким чином позивачем, як майновим поручителем, в межах своєї відповідальності, визначеної договором іпотеки, не виконане основне зобовязання боржника, яке відповідає межам майнової поруки, та не отримано від кредитора документ на підтвердження зобовязання боржника, яке ним (майновим поручителем) виконано, що виключає можливість на даний час переходу прав кредитора до позивачки та відповідно задоволення вимог про стягнення сплаченої нею частини боргу.

Враховуючи наведене, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню, відповідно до положень п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

.

Керуючись ст.ст.303,307, 309, 316, ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2016 року скасувати, у справі ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення грошових сум в порядку регресу відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: