АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

01 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 16 лютого 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири ,-

ВСТАНОВИЛА :

У липні 2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідачів. Посилаючись на те,що з вини відповідачів відбулося залиття її квартири в наслідок чого їй заподіяна матеріальна та моральна шкода,просила стягнути з них на її користь у відшкодування матеріальної шкоди 19 984.79 грн. та 1000 грн. моральної шкоди.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16.02.2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивач подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі. Посилається на незаконність судового рішення,неповноту з'ясування обставин справи,помилковість висновків суду. Зазначає,що суд безпідставно не сприяв їй в отриманні належного доказу щодо належності відповідачам квартири з якої відбулося залиття та не урахував того,що сами відповідачі у поданих до суду заявах про відкладення розгляду справи не посилалися на те,що вони є неналежними відповідачами.

В суді апеляційної інстанції представник позивачки ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав з підстав ,наведених в ній..

Відповідач ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу відхилити. Зазначив ,що факту залиття він не заперечує, але вважає, що акт про залиття складений не по формі й тому не може бути прийнятий до уваги.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися будучи належним чином повідомленими про що свідчить їх розписка, що містить на а.с.101.

Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд справи за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того,що позивачкою не доведено належними та допустими доказами того, що відповідачі є власниками квартири з якої відбулося залиття.

Колегія суддів з такими висновками суду погодитися не може, оскільки вони зроблені із порушенням норм матеріального та процесуального права,без з'ясування фактичних обставин справи та надання правової оцінки наявних у справі доказам ,що відповідно до положень ст.309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення .

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом позивач є наймачем квартири АДРЕСА_1 .

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані у вищерозташованій квартирі № 12 цього ж будинку,що підтверджується довідкою Центру комунального сервісу № 945 від 10.04.2017 року за формою 3,в якій також зазначено що власником особового рахунку є ОСОБА_2 Власниками даної квартири є усі відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4 в рівних частках по 1/3 .

ОСОБА_4 хоча й не зареєстрований в квартиріАДРЕСА_2, але є її співвласником в рівних частках з іншими відповідачами.

Відповідно до ст. 322 ЦК України обов'язок по утриманню майна лежить на його власникові.

Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління,утримання та збереження спільного майна,у сплаті податків,зборів(обов'язкових платежів),а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями,пов'язаними із спільним майном( ст. 360 ЦК України)

26.12.2013 року відбулося залиття квартири № 4 з вищерозташованої квартири № 12 і цей факт відповідачі не заперечують.

У відповідності до п.2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 N 76, по факту залиття квартири позивачки 30.12.2014 року було складено відповідний акт працівникам ЖЕО-113. Комісія зазначила,що причиною залиття став порив крану ХВП на пральну машину в квартирі № 12 власниками якої є відповідачі, які є відповідальними за стан техобладнання у квартирі, в тому числі і за справність пральної машини , що належить їм.

Згідно висновку експерта за результатами проведенного експертного будівельно- технічного дослідження № 20/23-15 від 20.07.2015 року розмір матеріальної шкоди заподіяної позивачці внаслідок залиття становить 19 984 грн. 79 коп.( а.с.10-14).

Доказів на спростування зазначеної причини затоплення та такого розміру матеріальної шкоди відповідачами не подано.

Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

За правилами ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов"язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З наведеного убачається, що обов'язок доказування розподіляється згідно із перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини в заподіянні шкоди.

Як вже зазначалося на підтвердження наявності шкоди позивачці надано Акт про залиття від 30.12.2014 складений працівниками ЖЕО-113.

Акт про залиття - це документ, який підтверджує подію, що трапилась.

Форму Акту про залиття встановлено Наказом від 17 травня 2005 року №76 Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства, який зареєстровано в МЮ України 25 серпня 2005 року №927/11207 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій».

Згідно затвердженої форми в акті мають бути зазначені такі обставини: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилось залиття (адреса); подія, що трапилась; наслідки залиття; а також причини залиття.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Законодавцем не встановлено, що невідповідність за формою акта про затоплення формі, визначеній наведеними Правилами, тягне за собою неможливість прийняття його в якості доказу на підтвердження обставин з приводу яких він складений.

У вказаному акті зазначено про затоплення квартири позивача із розташованої вище квартири, яка належить відповідачам, та про виявлені в квартирі, де мешкає ОСОБА_1, пошкодження, що виникли внаслідок її залиття.

Сам відповідач ОСОБА_4 не заперечує того, що залиття квартири позивача мало місце.

Та обставина, що участь у обстеженні квартири і складанні акту не брали відповідачі не може свідчити про неможливість використання його в якості доказу на підтвердження зазначених в ньому обставин і не дає підстав вважати цей доказ недопустимим.

Недостовірність викладених в акті відомостей відповідачами не доведено, доказів з цього приводу не подано.

Відтак, колегія суддів вважає встановленим,що квартира позивачки була затоплена з квартири № 12 і в зв'язку з цим потребувала ремонту,а висновок суду першої інстанції про недоведеність вини відповідачів в заподіянні шкоди є помилковим.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Законодавством встановлено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру, яких позивач зазнав внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії відповідача. Як загальна умова цивільно-правової відповідальності законодавством передбачений зв'язок між протиправною поведінкою та наставшими наслідками.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено,що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»: розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров»я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає доведеним заподіяння позивачці моральної шкоди. При цьому виходить з того, що затоплення квартири призвело до змін в її житті, оскільки цим була викликана необхідність проведення робіт по відновленню квартири, позивач змушена була докладати додаткові зусилля для нормалізації свого життя.

З врахуванням характеру страждань, обсягу заподіяної шкоди, колегія суддів вважає, що сума в 1 000 грн. буде справедливою грошовою компенсацію завданої позивачу моральної шкоди.

За викладених обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди яким стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь позивача 19 984.79 грн. матеріальної та 1000 грн. моральної шкоди, по 6 994.93 грн. з кожного відповідно до їх частки у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь позивачки належить стягнути витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 1157.55 грн. , по 385.85 грн. з кожного.

Разом із цим,колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог про відшкодування витрат на проведення експертного дослідження слід відмовити ураховуючи , що вказане дослідження проводилося позивачкою до відкриття провадження у даній справі ,а відтак ці витрати не є судовими витратами.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-314,316,317ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 16 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту : Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,завданої залиттям квартири задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2,ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 19 984 грн.79 коп. та у відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн., по 6 994 (Шість тисяч дев'ятсот дев'яносто чотири) грн.. 93 коп. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2,ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору по 385 грн.85 коп. з кожного.

У задоволенні позову в інший частині відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 752/10944/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 4402 /2017

Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.