Провадження № 22-ц/780/2347/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 54 16.05.2017
УХВАЛА

Іменем України

16 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Гуля В.В., Сліпченка О.І.

при секретарі - Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області апеляційну скаргу Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Міськреклама» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Міськреклама» про стягнення розрахунку при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що відповідно до укладеного між ним та Білоцерківською міською радою контракту № 33 від 05.10.2012 року його було призначено на посаду директора Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Міськреклама» терміном на 5 років з 19.12.2012 року по 18.12.2017 року, відповідно до розпорядження Білоцерківського міського голови від 14.03.2016 року № 65-к його було відсторонено від виконання посадових обовязків на період проведення перевірки правоохоронними органами.

В подальшому розпорядженням Білоцерківського міського голови від 16.05.2016 року № 151-к припинено дію попереднього розпорядження, також доручено бухгалтерії КП БМР «Міськреклама» здійснити всі необхідні виплати за час вимушеного прогулу /період відсторонення/. Згідно розпорядження від 16.05.2016 року № 152-к його звільнено з займаної посади та припинено /розірвано/ договір на підставах передбачених контрактом з 17.05.2016 року. При звільненні з роботи в порушення вимог ст.116 КЗпП України з ним не було проведено повного розрахунку та не виплачено компенсацію за всі дні невикористаної відпустки, вихідну допомогу, індексацію, заробітну плату за березень 2016 року. Тому просив суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію за невикористану відпустку в сумі 17665 грн.25 коп., заробітну плату за 11 робочих днів у березні 2016 року в сумі 4154 грн.83 коп., вихідну допомогу при звільненні в сумі 22 438 грн.47 коп., всього 44 258 грн.55 коп.; також стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за весь час затримки розрахунку по день винесення судового рішення.

Представник відповідача позов не визнав пояснив, що розрахунок з позивачем було проведено в повному обсязі, а саме: нараховано середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.03.2016 року по 17.05.2016 року, нарахувати заробітну плату за березень 2016 року неможливо, оскільки позивач не передав табелі обліку робочого часу, відсутність табелів обліку робочого часу є підставою для відмови у нарахуванні та виплаті компенсації за невикористану відпустку, не підлягають до задоволення і вимоги позивача про стягнення вихідної допомоги при звільненні на підставі п.6.4 контракту, оскільки причини для дострокового припинення контракту напряму залежні від дій самого позивача. Представник відповідача посилався також на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, визначений ст.233 КЗпП України.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 14 лютого 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Міськреклама» на користь ОСОБА_2 компенсацію за невикористану відпустку в сумі 8159 грн.32 коп., заробітну плату за березень 2016 року в сумі 2156 грн.31 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 5158 грн., всього 15 473 грн.63 коп. /сума зазначена без вирахування податків, зборів та інших обовязкових платежів/.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з КП Білоцерківської міської ради «Міськреклама» на користь держави судовий збір в сумі 551 грн.20 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням КП подав апеляційну скаргу посилаючись на те, що судом винесено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме не взято до уваги їх заяву про порушення строків звернення до суду позивачем. Крім того зазначив, що особова картка ОСОБА_2, на підставі якої здійснюються розрахунки компенсації за невикористану відпустку оформлена неналежним чином. Тому просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким залишити позовну заяву без розгляду. Стягнути з ОСОБА_2 на користь К ПБМР «Міськреклама» судові витрати.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Крім того, у відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 19.12.2011 року був призначений на посаду директора Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Міськреклама» згідно розпорядження № 243-к від 19.12.2011 року на умовах контракту терміном на один рік; згідно розпорядження міського голови від 05.10.2012 року № 129-к продовжено термін перебування на вказаній посаді позивача на умовах контракту терміном на пять років з 19.12.2012 року по 18.12.2017 року (а.с.11-13, 77-92).

Відповідно до Статуту КП БМР «Міськреклама» /нова редакція/, затвердженого рішенням Білоцерківської міської ради від 29.10.2009 року № 1155, копія якого є в матеріалах цивільної справи № 357/6725/16-ц 2/357/2845/16, яка оглядалася в судовому засіданні, державну реєстрацію Статуту проведено 15.12.2009 року, підприємство засноване на комунальній власності територіальної громади м. Біла Церква і підпорядковане Білоцерківській міській раді, яка є його засновником.

Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку та штамп зі своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом.

Згідно п.6.1 Статуту управління підприємством здійснює його керівник.

Також судом встановлено, що відповідно до розпорядження Білоцерківського міського голови від 14.03.2016 року № 65-к ОСОБА_2 було відсторонено від виконання обовязків директора КП БМР «Міськреклама», а згідно розпорядження міського голови від 16.05.2016 року № 151-к припинено дію та визнано таким, що втратило чинність попереднє розпорядження з 17.05.2016 року, бухгалтерії підприємства доручено здійснити всі необхідні виплати, визначені чинним законодавством за час вимушеного прогулу /період відсторонення (а.с.43).

В подальшому згідно розпорядження міського голови від 16.05.2016 року № 152-к «Про припинення /розірвання/ трудового договору /контракту/», ОСОБА_2 звільнено із займаної посади директора КП БМР «Міськреклама» та припинено /розірвано/ трудовий договір на підставах, передбачених контрактом з 17.05.2016 року, відповідно до п.8 ст.36 КЗпП України (а.с.44-45).

Судом встановлено, що на виконання вказаного вище розпорядження міського голови від 16.05.2016 року № 151-к позивачу нараховано середній заробіток за час вимушеного прогулу /період відсторонення від роботи/ з 15.03.2016 року по 17.05.2016 року за 42 робочих дні в сумі 11 069 грн.10 коп., утримано ВЗ -166,04 грн., ПДФО-1992,44 грн., до виплати 8910 грн.62 коп., та ці кошти виплачено 27.05.2016 року (а.с.63).

Проте, між сторонами після звільнення позивача з роботи виник спір щодо розміру належних до виплати сум.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що при звільненні позивача відповідач частково провів розрахунок, зокрема не виплатив працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 5 158 грн., що складає 50 % від суми заборгованості 10315,64 грн. внаслідок зменшення судом, компенсацію за невикористану відпустку в сумі 8 159 грн.32 коп. та заробітну плату за 9 робочих днів березня 2016 року в сумі 2 156 грн.31 коп.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно ст.ст. 74-84 КЗпП України, громадянам, які працюють за трудовим договором надаються щорічні відпустки, а у разі звільнення їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст.83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей, тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Якщо працівник з незалежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст. 238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Не виключається можливість такого ж вирішення цього питання і при частковій компенсації невикористаної відпустки працівникові, який продовжує роботу. При цьому слід мати на увазі, що тривалість визначеної в робочих днях щорічної відпустки (основної й додаткової), яка не була використана працівником за попередні роки, зберігається такою, якою вона була до набрання чинності Законом "Про відпустки" (до 1 січня 1997 року). Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Враховуючи, що зобовязання відповідача перед позивачем в повному обсязі не виконане, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог, щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, компенсацію за невикористану відпустку та невиплачену зарплату.

Доводи позивача, викладені в апеляційні скарзі є безпідставними, оскільки були перевірені судом першої інстанції і вмотивовано відхилені, з чим погоджується і судова колегія.

Так, посилання у скарзі, що розрахунок невиплачених позивачу сум є неможливим із-за відсутності табелів обліку робочого часу, не заслуговують на увагу, оскільки суд здійснив розрахунок на підставі особової картки позивача, наказів по підприємству, зокрема і про надання позивачу відпусток у період роботи, довідки про доходи, яку позивачу було видано підприємством 27.10.2016 року і ці розрахунки належних до виплати сум, відповідачем не спростовані.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують зводяться до переоцінки доказів і не впливають на обґрунтованість прийнятого судом рішення.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 308,314,315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Міськреклама» відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :