ЄУН №389/998/17
Провадження № 2-з/389/13/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017 року Суддя Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області Берднікова Галина Володимирівна, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Знамянського міськрайонного суду знаходиться цивільна справа №389/998/17 (провадження №2/389/375/17) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину домоволодіння, в порядку розподілу спільного майна подружжя. Провадження у справі відкрито ухвалою від 22.05.2017 року. Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить визнати за ним право власності на ? частину будинку з надвірними будівлями, що розташований по вулиці Зелена, 12 в селі Суботці Знамянського району Кіровоградської області, в порядку розподілу майна подружжя, а також встановити порядок користування цим будинком.

Разом з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок, що знаходиться по вулиці Зелена, 12 в селі Суботці Знамянського району Кіровоградської області, посилаючись на те, що існує ймовірність, що вказаний будинок відповідач може відчужити, оскільки ділити його наміру не має, компенсувати його вартість не бажає. Тож, невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.70 СК України передбачено, що частки дружини та чоловіка у майні, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, є рівними.

Тобто названі норми матеріального права припускають існування факту спільної сумісної власності подружжя та рівність їх часток, доки не доказано інше кимось із подружжя.

В свою чергу, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ст.ст. 151-152 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Позов може бути забезпечено шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, а у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову.

При цьому, в постанові Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З аналізу положень статей 151, 152 ЦПК України випливає, що арешт, як вид забезпечення позову, може бути накладений лише на майно або грошові кошти, які належать саме відповідачу по справі (є власністю відповідача), тому відомості чи належать об'єкти нерухомого майна на праві власності відповідачу, є необхідними для забезпечення позову.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 87422163 від 18.05.2017 року відомості про реєстрацію права власності на будинок № 12 по вулиці Зеленій в с. Суботці Знамянського району в реєстрі відсутні.

Доказів щодо наявності у відповідача права власності на спірний будинок, на час розгляду заяви про забезпечення позову судом, позивачем суду не подано (наприклад, відповідна довідка з БТІ). До матеріалів позову додано лише копію рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами та копію паспорта позивача (частково), з якої навіть неможливо встановити місце реєстрації позивача у спірному будинку; до заяви про забезпечення позову взагалі жодних доказів не додано. Водночас із довідки Знамянського РС УДМС України в Кіровоградській області від 18.05.2017 року, одержаної судом в порядку ч. 3 ст. 122 ЦПК України, вбачається, що відповідач зареєстрована за іншою адресою.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.10 ЦПК України), обовязки доказування і подання доказів покладаються на сторони (ст.60 ЦПК України), тому суд не вправі за власною ініціативою збирати докази.

Для прийняття рішення про забезпечення позову на даному етапі суду недостатньо матеріалів, які додано позивачем до позову та даної заяви. Сама по собі заява про забезпечення позову також належним чином не обґрунтована.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про право власності відповідача на спірне нерухоме майно, на яке позивач просив накласти арешт, а також позивачем не доведено обставин існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Наведене свідчить, що в межах заяви про забезпечення позову, наданих доказів, дана заява наразі задоволена бути не може, що зрештою не перешкоджає позивачу повторно звернутися із заявою про забезпечення позову, оскільки забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи.

Разом з цим, суд вважає за необхідне розяснити позивачу те, що один з подружжя не зможе продати без згоди іншого майно, що дійсно є їхньою спільною сумісною власністю. Порядок продажу пов'язаний з державним контролем за процедурою здійснення угоди, в даному випадку контролем нотаріусів, які при укладанні угоди не тільки засвідчують волю і згоду сторін, а й виступають спеціальними суб'єктами реєстрації права власності на майно. При посвідченні угоди нотаріус в обов'язковому порядку встановлює статус майна - чи є воно особистим майном дружини або спільним майном подружжя. Тому якщо з документів випливає, що майно придбано в період шлюбу, є спільною сумісною власністю, нотаріус не засвідчить угоду без згоди другої особи (колишнього чоловіка).

Керуючись ст.ст. 151-153, 210 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Кіровоградської області, через суд першої інстанції, протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Г.В. Берднікова