Єдиний унікальний номер 243/8244/17 Номер провадження 22-ц/775/1755/2017
Єдиний унікальний номер 243/8244/17 Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/775/1755/2017 Доповідач: Хейло Я.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Хейло Я.В.

суддів: Мірути О.А., Мальованого Ю.М.

при секретарі Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Словянського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2017 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,-

ВСТАНОВИВ:

15 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області зі скаргою на дії заступника начальника Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

В обґрунтування доводів скарги заявник зазначала, що постановою Словянського міськрайоного суду від 20 травня 2016 року зобовязано Словянське обєднане управління Пенсійного фонду України здійснити їй обчислення пенсії державного службовця у розмірі 90% від сукупного доходу та провести виплати на її користь відповідно до довідки від 14.04.2016 року.

У квітні 2017 року вона направила до відділу державної виконавчої служби виконавчий лист та було відкрито виконавче провадження.

23.08.2017 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Словянського міськрайнного управління юстиції було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі того, що від боржника надійшов лист щодо добровільного виконання судового рішення.

Оскільки, фактично, ухвалене на її користь рішення суду виконане не було вважає постанову про закінчення виконавчого провадження неправомірною.

Просила суд визнати незаконними дії заступника начальника відділу державної виконавчої служби Словянського міськрайнного управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 щодо закінчення виконавчого провадження , скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 23.08.2017 року, поновити виконавче провадження.

Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2017 року скаргу повернуто заявнику.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Словянського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2017 року та направити справу для продовження розгляду до Словянського міськрайонного суду Донецької області.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги завяник посилається на необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, зазначає, що повертаючи скаргу суд не врахував вимоги ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», п.п. 13, 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», ст. 385 ЦПК України та помилково дійшов висновку щодо порушення нею строків подання скарги та невідповідності форми та змісту скарги вимогам закону.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_2 не зявилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність .

Заступник начальника відділу державної виконавчої служби Словянського міськрайнного управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Апеляційний суд, заслухав доповідача, вивчив матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи скаргу, суд першої інстанції посилався на положення ст. 385 ЦПК України та виходив з того, що скарга підлягає поверненню оскільки не відповідає загальним вимогам щодо змісту та форми її подання, передбаченим положенням ЦПК України, не повно зазначено субєктний склад осіб , які беруть участь у справі, а саме не залучено боржника Словянське обєднане управління Пенсійного Фонду України , скаргу подано з порушенням встановленого законом 10-денного строку та заявником не ставиться питання про його поновлення.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що постановою Словянського міськрайоного суду від 20 травня 2016 року зобовязано Словянське обєднане управління Пенсійного фонду України здійснити ОСОБА_2 обчислення пенсії державного службовця у розмірі 90% від сукупного доходу та провести виплати на її користь відповідно до довідки від 14.04.2016 року.

У квітні 2017 року вона направила до відділу державної виконавчої служби виконавчий лист за яким було відкрито виконавче провадження.

23.08.2017 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Словянського міськрайнного управління юстиції ОСОБА_3 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі того, що від боржника надійшов лист від 18.05.2017 року щодо добровільного виконання судового рішення.

Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_2 посилалась на те, що виконавче провадження щодо виконання рішення суду на її користь було закрито неправомірно, оскільки ухвалене на її користь рішення до теперішнього часу фактично не виконано.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР "Про державну виконавчу службу", від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст.2 Закону виконавче провадження здійснюється на засадах:

1) верховенства права;

2) обовязковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та обєктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до розяснень наданих у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року від 07.02.2014 року «Про Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» згідно зі ст.383 ЦПК України, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 Закону про виконавче провадження право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника.

Скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК.

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: стаття 122 ЦПК - про відкриття провадження у справі; статті 26, 27, 45 ЦПК - щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов'язків; статті 74 - 77 ЦПК - про судові виклики та повідомлення; глави 4 розділу III ЦПК - про судовий розгляд; глав 1, 2 розділу V ЦПК - щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.

Отже, прийшовши до висновку про те, що скарга ОСОБА_2 за формою та змістом не відповідає вимогам закону суд, відповідно до вимог ст.121 ЦПК України залишає її без руху та зазначає заявнику в ухвали недоліки скарги.

Згідно зі статтею 26 ЦПК сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов'язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, - як заінтересовані особи.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

Повертаючи скаргу заявнику суд виходив також з того, що нею пропущено строк звернення до суду зі скаргою, проте відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

При цьому суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз'яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Частина 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова винесена 23 серпня 2017 року, направлена заявникові 23 серпня 2017 року, даних про отримання постанови заявником не має, як зазначає заявник вона отримала її 04.09.2017 року та 15.09.2017 року подала скаргу до суду.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції передчасно прийшов до висновку про повернення скарги заявникові.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок , встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312,314 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Словянського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2017 року скасувати. Питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: