Справа № 729/501/16-ц Провадження № 22-ц/795/919/2017 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Демченко Л. М. Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:представника позивача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства Агропрогрес на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 02 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_6 до Приватного підприємства Агропрогрес про визнання правочинів договорів оренди землі недійсними, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ПП Агропрогрес просить скасувати рішення Бобровицького районного суду від 02 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Бобровицького районного суду від 02 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі (земельної ділянки) №10, укладений 20.06.2012 року між ОСОБА_6 та Приватним підприємством Агропрогрес строком на 8 років на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,7821 га, кадастровий номер :04:001:0444, розташовану на території Олександрівської сільської ради Бобровицького району, Чернігівської області, зареєстрований відділом Держкомзему у Бобровицькому районі Чернігівської області, про що у державному реєстрі земель вчинено запис № 03120 від 10.09.2012 року. Визнано недійсним договір оренди землі (земельної ділянки) №11, укладений 20.06.2012 року між ОСОБА_6 та Приватним підприємством Агропрогрес строком на 10 років на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,2567 га, кадастровий номер :04:002:0030, розташовану на території Олександрівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, зареєстрований відділом Держкомзему у Бобровицькому районі Чернігівської області, про що у державному реєстрі земель вчинено запис № 03189 від 10.09.2012 року. Стягнуто з Приватного підприємства Агропрогрес на користь ОСОБА_6 в повернення судових витрат 4549,69 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 оспорювані договори оренди землі не підписувала, тобто не виявила свою згоду на укладання правочину з такими умовами, тому такі договори є недійсним в силу ч.1 ст.215 ЦК України.

Згідно з доводами апеляційної скарги, рішення суду є незаконним, необґрунтованим, та таким, що ухвалено з допущенням ряду процесуальних порушень; судом неповно досліджено та встановлено обставини справи, надана невірна оцінка доказам по справі.

Так, на думку представника ПП Агропрогрес, судом не було встановлено, чи дійсно порушуються права позивача у звязку з не підписанням ним договорів оренди землі, чим не дотримано правової позиції Вищого спеціалізованого суду України, висловленої в ухвалі від 01.03.2017 року. Також звертає увагу апеляційного суду на те, що суд першої інстанції, обґрунтовуючи свою позицію щодо задоволення позову, посилається лише на висновок судової почеркознавчої експертизи, хоча відповідно до ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; суд досліджує докази у їх сукупності. Крім того вважає, що судом першої інстанції допущено порушення принципу доступу до правосуддя, оскільки дві апеляційні скарги ПП Агропрогрес на ухвалу про відкриття провадження в справі від 19.05.2016 року не були направлені до апеляційного суду для розгляду по суті, що свідчить про порушення судом першої інстанції норм законодавства, принципів верховенства права, змагальності сторін та диспозитивності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

По справі встановлено, що ОСОБА_6 є власником земельних ділянок площею 3,7821 га та 0,2567 га, кадастрові номери :04:001:0444 та :04:002:0030, що розташовані на території Олександрівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області і призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право приватної власності на земельні ділянки серії ЯБ №407532 від 20.12.2005 року (а.с. 6).

Згідно зі ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендодавцем.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України Про оренду землі .

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

20.06.2012 року між ПП Агропрогрес та від імені ОСОБА_6 було укладено договори оренди земельних ділянок площею 3,7821 га та 0,2567 га, кадастрові номери :04:001:0444 та :04:002:0030, розташованих на території Олександрівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, строком на 8 та 10 років. Вищезазначені договори зареєстровані відділом Держкомзему у Бобровицькому районі, про що у державному реєстрі земель вчинено записи за №03120 та № 03189 від 10.09.2012 року (а.с. 55-62).

Відповідно до розяснень. які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними недійсним може бути визнано лише укладений договір.

Оскільки вказані вище договори оренди землі були зареєстровані в установленому законом порядку, вони є укладеними і набули чинності, а тому вказані договори є оспорюваними, та за рішенням суду можуть бути визнані недійсними.

Вказане відповідає правовій позиції, що висловлена Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 18 вересня 2013 року при розгляді справи № 6-99цс13.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з вимогами про визнання правочинів недійсними, ОСОБА_6 посилалася на те, що вона не укладала та не підписувала вказані договори оренди земельних ділянок.

За змістом частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально. Правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами ( ч.2 ст. 207 ЦК України). Договір оренди землі (у редакції Закону, чинного на момент укладення спірного договору) набирає чинності з моменту його державної реєстрації (статті 14, 18, 20 Закону «Про оренду землі», ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України, ч. 2 ст. 125 ЗК України).

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливими чинником, без якого неможливо укладення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки.

Вказане відповідає правовій позиції, що викладена в постанові Верховного Суду України від 18.12.2013 при розгляді справи № 6-127цс13.

Отже, учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоду встановленої форми.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи, підписи від імені ОСОБА_6 в графі Орендодавець в договорі оренди землі (земельної ділянки) №10 від 20.06.2012 року строком на 8 років, предметом якого є оренда земельної ділянки площею 3,7821 га., що розташована на території Олександрівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області та в договорі оренди землі (земельної ділянки) №11 від 20.06.2012 року строком на 10 років, предметом якого є оренда земельної ділянки, площею 0,2567 га., що розташована на території Олександрівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області виконані не ОСОБА_6, а іншою особою (а.с. 121-130).

Згідно довідки Олександрівської сільської ради Бобровицького району №75 від 01.03.2017 року, в період з 2007 по 2009 рік довіреності, уповноважуючі на укладання договорів оренди землі із ПП Агропрогрес від імені ОСОБА_6 не видавались (а.с.185).

Отже, по справі встановлено, що ОСОБА_6 спірні договори оренди не підписувала, тобто не виявила свою згоду на укладання відповідних правочинів з певними умовами, а тому обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що вказані договори є недійсними на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України.

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_6 визнавала договори оренди земельних ділянок, оскільки отримувала орендну плату, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки фактичне використання відповідачем земельних ділянок позивача не виключає правомірного отримання власником земельних ділянок відповідної плати за користування землею і не впливає на законність оскаржуваного судового рішення та не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Посилання в апеляційній скарзі ПП Агропрогрес на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2017 року, яка постановлена у цивільній справі за позовом СТОВ «Переможець» до ОСОБА_7, ОСОБА_8 ФОП ОСОБА_9, державної реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області про визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації та за зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8 до СТОВ «Переможець», третя особа - державна реєстраційна служба Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, про визнання недійсними договорів оренди землі та зобовязання повернути земельні ділянки, не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зазначене рішення ВССУ винесено у іншій справі, встановлені в ній обставини не стосуються позову ОСОБА_6, а відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України обовязковим для застосування у судовій практиці є висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятий за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги ПП Агропргрес про те, що права позивача ним не порушувалися, не можна визнати обґрунтованими, оскільки за змістом ч.ч.1,2 ст. 319, ч.ч.1,2 ст. 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. В позовній заяві ОСОБА_6 стверджувала, що має на меті розпорядитися своїми земельними ділянками на власний розсуд, проте не може це зробити через наявність договорів оренди від 20.06.2012 року, які вона не укладала та не підписувала. Зазначене вказує на порушення відповідачем прав позивача на законне розпорядження своєю власністю.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, дослідив належні докази і надав їм належну оцінку, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильний висновок суду першої інстанції про задоволення позову.

Посилання представника ПП Агропрогрес на порушення його права на апеляційне оскарження ухвали про відкриття провадження у справі від 19.05.2016 року також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки з матеріалів справи вбачається, що від ПП Агропрогрес тричі: 28.09.2016 року, 22.12.2016 року та 13.02.2017 року надходили до суду апеляційні скарги на ухвалу судді Бобровицького районного суду від 19 травня 2016 року про відкриття провадження в справі, за якими ухвалами Апеляційного суду Чернігівської області від 05.12.2016 року, 16.01.2017 року та 12.04.2017 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Отже, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства Агропрогрес відхилити.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: