Єдиний унікальний номер 234/4631/17 Номер провадження 22-ц/775/1529/2017
Головуючий у 1-ій інстанції Карпенко О.М.
Доповідач Соломаха Л.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Дундар І.О., Корчистої О.І.

при секретарях Марченко Я.О., Ситнік Д.Л.

за участю:

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Автогаражного кооперативу "Жигулі" про визнання незаконним рішення про прийняття до членів автогаражного кооперативу та зобов'язання вчинити певні діїза апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_5 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 26 липня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

29 березня 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, Автогаражного кооперативу "Жигулі" (далі АГК "Жигулі") про визнання незаконним рішення про прийняття до членів автогаражного кооперативу та зобов'язання вчинити певні дії.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її батько ОСОБА_6.

Після його смерті залишилось спадкове майно: квартира АДРЕСА_1 та пайовий внесок в АГК "Жигулі", що надає право користування гаражем НОМЕР_1 АГК "Жигулі".

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька є вона та її сестра ОСОБА_5

Після смерті батька вона звернулась до голови АГК "Жигулі" з питання оформлення членства у кооперативі та користування гаражем, яким користувався батько. Голова АГК поінформував її, що потрібно визначитися з колом спадкоємців, після чого можливе вирішення питання щодо прийняття спадкоємців у члени кооперативу.

09.03.2017 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину, згідно якого до неї перейшло право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1. Право власності на іншу ? частку цієї квартири перейшло до відповідача ОСОБА_5

Після отримання свідоцтва про право на спадщину вона повторно звернулася до голови АГК з метою оформити членство в кооперативі, але голова АГК повідомив їй, що 04.11.2016 року гараж НОМЕР_1, який належав її батьку ОСОБА_6, вже переоформлений на відповідача ОСОБА_5 та відмовився включити її до членів кооперативу.

Посилаючись на те, що право на членство в АГК "Жигулі" має оформлюватися в порядку спадкування на неї та її сестру ОСОБА_5 в рівних частках, просила:

- визнати незаконним та скасувати рішення правління АГК "Жигулі" від 04.11.2016 року про включення до членів кооперативу ОСОБА_5 замість ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4;

- зобов'язати правління АГК "Жигулі" прийняти її, ОСОБА_4, до членів АГК "Жигулі" замість ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, з правом користування ? часткою гаражу НОМЕР_1 (а.с. 2-3).

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 26 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені.

Визнано незаконним та скасовано рішення правління АГК "Жигулі" від 04.11.2016 року про включення до членів кооперативу ОСОБА_5 замість ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Зобов'язано правління АГК "Жигулі" прийняти ОСОБА_4 до членів АГК "Жигулі" замість ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, з правом користування ? часткою гаражу НОМЕР_1 (а.с. 44-45).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невірну оцінку доказів та встановлення правовідносин, що виникли між сторонами, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема, про те, що членство в АГК "Жигулі" оформлено на ОСОБА_5, не надано протокол загальних зборів чи інше рішення АГК, яке оспорюється ОСОБА_4, копія звернення позивача до голови АГК щодо оформлення її членства в АГК. Під час судового розгляду ці документи судом також не витребувані.

В порушення вимог ст.ст. 119, 120 ЦПК України в позовній заяві докази, що підтверджують обставини, на які посилається позивач, також не зазначені.

Судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_5 повністю погасила АГК "Жигулі" заборгованість ОСОБА_6 з членських внесків за період з 2009 по 2017 рік, що в свою чергу не надає позивачу права користуватися спірним гаражем.

Вважає, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, має розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки голова правління АГК "Жигулі", як виконавчий орган АГК, наділений владними управлінськими функціями та повноваженнями.

Суд не врахував, що ОСОБА_5 не є належним відповідачем, оскільки не має повноважень на прийняття до членів АГК чи виключення членів з АГК, таких рішень не приймала (а.с. 47-52).

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилася, з'явився її представник ОСОБА_2, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 24.03.2017 року (а.с. 10), проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача - АГК "Жигулі" у судове засідання не з'явився. Голова АГК "Жигулі" Затовка В.Г. про час та місце розгляду справи повідомлений телефонограмою, яка зареєстрована в журналі телефонограм по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області 11.09.2017 року за № 4109 (а.с. 83-84) та 25.09.2017 року за № 4364 (а.с. 106-107). Представник АГК "Жигулі" причини неявки в судове засідання суду не повідомив і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що він не з'явився у судове засідання без поважних причин.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, які не з'явилися, оскільки відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_5, представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_5 підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав:

З матеріалів справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 02 березня 2016 року Відділом державної реєстрації цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с. 5).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано 09 березня 2017 року державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори, спадкоємцями ОСОБА_6, 1938 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, є його доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, кожна на ? частку. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Як зазначено в оскаржуваному рішенні Краматорського міського суду Донецької області від 26 липня 2017 року, судом також встановлено, що ОСОБА_6 був членом АГК "Жигулі", розташованого за адресою: Донецька обл. м. Краматорськ вул. Кіма, 118. Ним у цьому кооперативі збудовано гараж НОМЕР_1.

ОСОБА_6 був власником пайового внеску в АГК "Жигулі", який надавав йому право користуватися гаражем НОМЕР_1 АГК "Жигулі".

Після смерті ОСОБА_6 відповідач ОСОБА_5 звернулася до голови АГК з заявою про переоформлення членства в АГК "Жигулі" на своє ім'я. 04.11.2016 року членство в АГК "Жигулі"було переоформлено на ОСОБА_5

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано доказів того, що спадщина у вигляді пайового внеску до АГК "Жигулі", який належав померлому ОСОБА_6, належить особисто відповідачу, що дає їй право користуватися гаражем НОМЕР_1 у цьому кооперативі. З моменту відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 право власності на пайовий внесок в АГК "Жигулі", який дає право користуватися гаражем НОМЕР_1, перейшло до його спадкоємців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у рівних частках (по ? частці). ОСОБА_4 є співвласником спірного пайового внеску, а тому її позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення правління АГК "Жигулі" від 04.11.2016 року про прийняття в члени кооперативу замість ОСОБА_6 ОСОБА_5 та про зобов'язання правління АГК "Жигулі" прийняти в члени АГК ОСОБА_4 замість її померлого батька з правом користування ? часткою гаражу підлягають задоволенню. Оскаржуване рішення правління АГК "Жигулі" прийняте з порушенням норм діючого законодавства та порушує права та інтереси позивача.

З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можливо, до нього суд дійшов, порушивши норми матеріального та процесуального права, про що обґрунтовано зазначає відповідач в апеляційній скарзі.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються книгою 6 "Спадкове право" ЦК України та Законом України від 10.07.2003 року № 1087-IV "Про кооперацію".

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_6, 1938 року народження, був членом АГК "Жигулі", що підтверджується доданою до апеляційної скарги членською книжкою, яка видана 01.09.1979 року Об'єднаним автогаражним кооперативом "Жигулі" м. Краматорськ (а.с. 53-54).

Відповідно до ст. 13 Закону України від 10.07.2003 року № 1087-IV "Про кооперацію" у разі смерті члена кооперативу - фізичної особи членство в кооперативі припиняється, тобто воно відповідно до п. 2 ст. 1219 ЦК України не входить до складу спадщини.

Отже, у зв'язку із смертю ОСОБА_6 його членство в АГК "Жигулі" ІНФОРМАЦІЯ_4 припинилося, а посилання позивача ОСОБА_4 в позовній заяві, як на підставу позову, на те, що у зв'язку із смертю батька право на членство в АГК "Жигулі" має оформлюватися на всіх спадкоємців, зокрема, її та її сестру ОСОБА_5 в рівних частках, не ґрунтується на законі, що судом першої інстанції не враховано.

Відповідно до ст. 11 Закону України від 10.07.2003 року № 1087-IV "Про кооперацію" вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом.

Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.

Згідно ст. 8 Закону України від 10.07.2003 року № 1087-IV "Про кооперацію" умови і порядок вступу до кооперативу та виходу чи виключення з нього, порядок встановлення розмірів і сплати внесків та паїв членами кооперативу встановлюються статутом кооперативу.

На пропозицію апеляційного суду Автогаражним кооперативом "Жигулі" до апеляційного суду через представника позивача надано копію Статуту Автогаражного кооперативу "Жигулі" (а.с. 112-123). Проте він головою кооперативу не підписаний та відмітка про його затвердження загальними зборами членів кооперативу відсутня, тобто відповідно до ст. 58 ЦПК України він не є належним доказом, а тому апеляційним судом не враховується.

Відповідно до частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Звертаючись до суду, позивач просила визнати незаконним та скасувати рішення правління АГК "Жигулі" від 04.11.2016 року про включення до членів кооперативу ОСОБА_5 замість ОСОБА_6, який помер (а.с. 2-3).

Проте рішення правління АГК "Жигулі" від 04.11.2016 року про включення до членів кооперативу ОСОБА_5 позивачем суду не надано, а висновок суду першої інстанції про те, що 04.11.2016 року членство в АГК "Жигулі" було оформлено на ОСОБА_5 є недоведеним.

Як пояснила відповідач ОСОБА_5, їй не відомо чи є рішення правління кооперативу про її прийняття у члени кооперативу.

На підтвердження своїх вимог позивач надала суду клаптик папірця, на якому зазначено (дослівно): "04.11.16 гараж в автокооператива «Жигули» гараж НОМЕР_1 переоформлен на дочь ОСОБА_6 переоформлен на ОСОБА_5 пред.пр. ОСОБА_7." (далі записка) (а.с. 36).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Суд першої інстанції зазначене не врахував, не врахував, що надана позивачем на підтвердження своїх позовних вимог записка не є належним письмовим доказом, оскільки не містить реквізитів документу, які встановлені ДСТУ 4163-2003 "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів", зокрема, не містить назви підприємства, установи, організації, яка видала документ, дати документа, місця складення або видання документа, назви посади особи, яка підписала цей документ .

Крім того, ця записка відповідно до ст. 58 ЦПК України не містить інформації щодо предмета доказування, а саме, щодо прийняття ОСОБА_5 у члени АГК "Жигулі", записка містить інформацію щодо переоформлення гаража та не є оскаржуваним позивачем рішенням правління від 04.11.2016 року про включення до членів кооперативу ОСОБА_5

Суд першої інстанції зазначене не врахував та без дослідження оскаржуваного позивачем рішення правління дійшов висновку про те, що рішення правління АГК "Жигулі" від 04.11.2016 року прийняте з порушенням норм діючого законодавства та порушує права та інтереси позивача. Тобто висновок суду першої інстанції про те, що рішення правління АГК "Жигулі" від 04.11.2016 року прийняте з порушенням норм діючого законодавства та порушує права та інтереси позивача, є недоведеним, про що обґрунтовано зазначає відповідач ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, посилаючись на те, що позивачем не надано суду доказів про те, що членство в АГК "Жигулі" оформлено на ОСОБА_5

Під час судового розгляду справи в апеляційній інстанції відповідачем ОСОБА_5 надано членську книжку кооперативу автолюбителів "Жигулі", яка видана їй правлінням Об'єднаного автогаражного кооперативу "Жигулі" 17.11.2016 року (а.с. 55-56). Проте членська книжка не містить відомостей про те коли та на підставі рішення якого саме органу (рішення правління чи голови кооперативу, рішення загальних зборів членів кооперативу) ОСОБА_5 була прийнята до кооперативу.

Перевіряючи правильність назви відповідача по цій справі, апеляційним судом встановлено, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань найменування відповідача - Автогаражний кооператив "Жигулі", місцезнаходження юридичної особи: 84323, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Кіма, будинок 118 (а.с. 7-9).

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_2 пояснив, що оскаржуване позивачем рішення правління кооперативу від 04.11.2016 року він надати не може, що за повідомленням голови кооперативу таке рішення правлінням не приймалося.

Оскільки позивачем суду не надано для дослідження оскаржуване нею рішення правління АГК "Жигулі" від 04.11.2016 року про включення ОСОБА_5 до членів кооперативу, тобто не доведена навіть наявність такого рішення, суд позбавлений можливості перевірити його законність та відповідно перевірити чи порушуються цим рішенням права позивача, відповідно позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання незаконним рішення правління АГК "Жигулі" від 04.11.206 року про включення до членів кооперативу ОСОБА_5 замість ОСОБА_6 є недоведеними.

До суду апеляційної інстанції відповідачем ОСОБА_5 надана угода про переоформлення гаража, яка їй видана Об'єднаним автогаражним кооперативом "Жигулі" 04.11.2016 року, згідно якої за рішенням правління гараж НОМЕР_1 у зв'язку із смертю ОСОБА_6 переоформлено на його дочку ОСОБА_5 (а.с. 96). Проте зазначена угода про переоформлення гаража у зв'язку із смертю ОСОБА_6 поза межами нотаріального оформлення спадкових прав не є предметом позову по цій справі. Позивач ОСОБА_4 не позбавлена можливості у встановленому законом порядку шляхом пред'явлення відповідного позову звернутися до суду з вимогами щодо оскарження зазначеної угоди про переоформлення гаража.

Що стосується висновку суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_4 про зобов'язання правління АГК "Жигулі" прийняти її в члени АГК замість її померлого батька ОСОБА_6, апеляційний суд вважає, що він не ґрунтується на законі.

Відповідно до ст. 11 Закону України від 10.07.2003 року № 1087-IV "Про кооперацію" вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви.

Позивачем ОСОБА_4 суду не надано доказів про те, що вона подавала таку письмову заяву до АГК "Жигулі", її копія до позовної заяви не долучена, докази її отримання кооперативом також не надані.

Відповідно до ст. 15 Закону України від 10.07.2003 року № 1087-IV "Про кооперацію" затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства належить до компетенції загальних зборів членів кооперативу, які є вищим органом управління кооперативу.

Відповідно до частини 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.06.1991 року № 5 "Про практику розгляду судами цивільних справ, пов'язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів" судам підвідомчі справи, зокрема, за позовами спадкоємців членів ГБК про визнання права власності на гараж, про неправильність відмови в прийомі в члени кооперативу, про стягнення вартості спадкової частки в гаражі з спадкоємця, прийнятого до кооперативу, про стягнення з кооперативу паю, а при повній сплаті спадкодавцем пайового внеску - вартості гаражного приміщення.

Відповідно до п. 10 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду УРСР вимоги про неправильність відмови у прийомі в члени гаражно-будівельного кооперативу підлягають задоволенню лише у тому разі, коли право на вступ до кооперативу виникає з цивільних правовідносин. Зокрема, таке право виникає в особи, якій членом ГБК відчужено гараж, дружини або члена сім'ї особи, яка вибула з кооперативу, якщо вони були учасниками спільної власності на пай і гараж, спадкоємця померлого члена кооперативу.

У спорах між спадкоємцями члена кооперативу про перевагу на вступ до кооперативу і право на гараж належить, зокрема, враховувати, кому з них член кооперативу заповів гараж, а при відсутності такого спадкоємця - в кого більша частка в спадщині, хто проживав із спадкоємцем і користувався гаражем або здійснював за ним догляд, якщо він має передбачений статутом кооперативу автотранспортний засіб.

Позивачем вимоги про неправильність відмови їй у прийомі в члени АГК "Жигулі" не заявлялися, як не заявлялися та відповідно не доводилися і вимоги про її перевагу на вступ до кооперативу.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту - зобов'язання правління кооперативу прийняти її до членів кооперативу з тих підстав, що право на членство в автогаражному кооперативі має оформлюватися в рівних частках на всіх спадкоємців, не грунтується на законі, суд не має компетенції зобов'язувати орган управління кооперативу прийняти певне рішення.

Порядок прийняття загальними зборами членів кооперативу рішень, в тому числі про прийняття до членів кооперативу, регулюється ст. 15 Закону України від 10.07.2003 року №1087-IV "Про кооперацію" та статутом відповідного кооперативу.

Суд лише перевіряє законність прийнятого рішення щодо членства у кооперативі або відмови у прийнятті до членів кооперативу і в разі, якщо таке рішення не відповідає вимогам закону та порушує права позивача може визнати його незаконним.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.06.1991 року № 5 "Про практику розгляду судами цивільних справ, пов'язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів" оскільки в силу ст. 14 ЦПК рішення суду про визнання неправильними відмови в прийомі в члени гаражно-будівельного кооперативу є обов'язковим для кооперативу, набрання рішенням законної сили тягне за собою визнання за стороною всіх прав члена ГБК.

Відповідач в апеляційній скарзі обґрунтовано зазначає про те, що позивачем не надано суду доказів її звернення з заявою про прийняття до членів АГК "Жигулі", про відмову їй у прийомі в члени АГК та неправильність такої відмови.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні Краматорського міського суду Донецької області від 26 липня 2017 року, судом встановлено, що ОСОБА_6 був членом АГК "Жигулі", ним збудовано гараж НОМЕР_1 у вищевказаному кооперативі. ОСОБА_6 був власником пайового внеску в АГК "Жигулі", який надавав йому право користуватися гаражем НОМЕР_1 вищезгаданого кооперативу.

Проте ці встановлені судом першої інстанції обставини також є недоведеними.

Згідно ст. 21 Закону України від 10.07.2003 року № 1087-IV "Про кооперацію" пай кожного члена кооперативу формується за рахунок разового внеску або часток протягом певного періоду. Майнові внески оцінюються у грошовій формі.

Розмір паю члена кооперативу залежить від фактичного його внеску до пайового фонду. Паї, в тому числі резервного і спеціального фондів, є персоніфікованими і у сумі визначають загальну частку кожного члена кооперативу у майні кооперативу.

У разі виходу або виключення з кооперативу фізична чи юридична особа має право на одержання своєї загальної частки натурою, грішми або (за бажанням) цінними паперами відповідно до їх вартості на момент виходу, а земельної ділянки - у натурі. Строк та інші умови одержання членом кооперативу своєї загальної частки встановлюються статутом кооперативу, при цьому строк одержання зазначеної частки не може перевищувати двох років, а відлік його розпочинається з 1 січня року, що настає з моменту виходу або виключення з кооперативу.

Право власності членів кооперативу - фізичних осіб на свою загальну частку успадковується.

Згідно ст. 191 Закону України від 10.07.2003 року № 1087-IV "Про кооперацію", в редакції яка діяла на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_4, член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно.

У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Зазначені роз'яснення узгоджуються з роз'ясненнями, які викладені в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.06.1991 року № 5 "Про практику розгляду судами цивільних справ, пов'язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів", згідно яких у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом (ст. 15 Закону України "Про власність").

Проте позивачем суду не надано доказів про те, що саме перейшло у спадщину після смерті ОСОБА_6 - пайовий внесок чи гараж. Зокрема, позивачем не надано суду довідка АГК "Жигулі"про наявність у ОСОБА_6 в цьому кооперативі пайового внеску, коли та в якому розмірі ОСОБА_6 був сплачений пайовий внесок, чи повністю він був сплачений. Позивачем не надано суду і доказів про належність ОСОБА_6 гаража на праві власності, про реєстрацію за спадкодавцем права власності на спірний гараж.

До суду апеляційної інстанції відповідачем ОСОБА_5 надано технічний паспорт на гараж, згідно якого технічна інвентаризація гаража НОМЕР_1 "Жигулі" здійснена 04.12.1990 року, користувачем (власником) цього гаража зазначено ОСОБА_6(а.с. 92-95).

Відповідно до ст. 15 Закону УРСР від 07.02.1991 року № 697-XII "Про власність", який набрав чинності 15.04.1991 року, втратив чинність згідно із Законом України від 27 квітня 2007 року № 997-V, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Згідно пунктів 3, 4 постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 року № 885-XII "Про введення в дію Закону Української РСР "Про власність"" Закон Української РСР "Про власність" застосовується до правовідносин, які виникли після введення в дію Закону, тобто з 15 квітня 1991 року. Положення статті 15 зазначеного Закону застосовуються до правовідносин, що виникли як до, так і після 15 квітня 1991 року.

Проте доказів про реєстрацію за спадкодавцем ОСОБА_6 права власності на спірний гараж жодною із сторін суду не надано.

Крім того, в технічному паспорті, а саме, на генеральному плані (схемі) зазначено про те, що гараж розташовано на земельній ділянці площею 38 кв.м, з яких самовільно зайнято 17 кв.м (а.с. 94). Згідно членської книжки ОСОБА_6 під гараж йому надано земельну ділянку площею 19,2 кв.м (а.с. 53).

За таких обставин висновок суду про те, що з моменту відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 до його спадкоємців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у рівних частках, а саме по ? частці, перейшло право власності на пайовий внесок в АГК "Жигулі", який дає право користуватися гаражем НОМЕР_1, є недоведеним.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5 про те, що обставини, які мають значення для справи, які суд вважав встановленими, недоведені; що висновки суду не відповідають обставинам справи, є обґрунтованими.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_4 про визнання за нею права користування ? часткою гаража НОМЕР_1, то вони на теперішній час судовому розгляду не підлягають.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Позивачем ОСОБА_4 суду не надана відмова нотаріуса в оформленні права на спадщину щодо пайового внеску або гаражу в АГК "Жигулі".

Представник позивача ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції визнав, що такий документ нотаріус позивачу не видавала.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_5 погасила заборгованість спадкодавця ОСОБА_6 з членських внесків до АГК "Жигулі" за період з 2009 по 2017 рік, не впливають на суть спору.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 10.07.2003 року № 1087-IV "Про кооперацію" членський внесок - це грошовий неповоротний внесок, який періодично сплачується членом кооперативного об'єднання для забезпечення поточної діяльності кооперативного об'єднання.

Тобто, членський внесок не входить до складу спадщини і не впливає на права спадкоємців щодо членства в кооперативі та користування гаражем.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 не є належним відповідачем у справі, оскільки вона не має повноважень щодо прийняття у члени АГК "Жигулі" чи/або виключення з членів кооперативу, вказаних рішень не приймала та не могла їх приймати, є необґрунтованими.

Як встановлено з позовної заяви, спір між спадкоємцями виник саме щодо їх членства в АГК "Жигулі". Позивач просить визнати незаконним рішення щодо прийняття до членів АГК відповідача ОСОБА_5, тобто просить вирішити питання про права та обов'язки ОСОБА_5 Отже, відповідач ОСОБА_5 є суб'єктом спірних матеріальних правовідносин і відповідно є належним відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що зазначений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до частини 1 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які викладені в пунктах 2, 3 постанови від 01.03.2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Суд першої інстанції правильно зазначив, що предметом спору по цій справі є спадкові права, тобто цивільні. Крім того, одним із суб'єктів спірних матеріальних правовідносин, є фізична особа ОСОБА_5

Доводи відповідача ОСОБА_5 про те, що голова правління АГК "Жигулі" наділений владними управлінськими функціями та повноваженнями, покладеним на нього статутними та установчими документами, Конституцією України та Законом України "Про кооперацію", є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 3 КАС України суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 6 Закону України від 10.07.2003 року № 1087-IV "Про кооперацію" кооператив створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану.

Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Тобто, кооператив і відповідно його виконавчий орган не є суб'єктом владних повноважень.

Отже, судом першої інстанції справа в порядку цивільного судочинства розглянута правильно.

Враховуючи вищезазначене, рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 судом першої інстанції ухвалено з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права, що відповідно до п. 4 частини 1, частини 3 ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 5 статті 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 640,00 грн. (а.с. 1) їй не відшкодовуються.

З апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_5 сплачено судовий збір у розмірі 704,00 грн. (а.с. 46).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,00 грн. підлягають їй відшкодуванню за рахунок позивача, яка звернулася до суду з вимогами, які не ґрунтуються на законі.

Керуючись ст. 307, ст. 309, ст. 314, ст. 316 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області, -

В И Р І Ш И В

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 26 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

Відмовити ОСОБА_4 у задоволені позовних вимог до ОСОБА_5, Автогаражного кооперативу"Жигулі" про визнання незаконним та скасування рішення правління Автогаражного кооперативу "Жигулі" від 04.11.2016 року про прийняття ОСОБА_5 до членів кооперативу та про зобов'язання правління Автогаражного кооперативу "Жигулі" прийняти до членів Автогаражного кооперативу "Жигулі" ОСОБА_4 з правом користування ? часткою гаражу НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка міста Краматорськ Донецької області) на користь ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка міста Норільськ Красноярського краю) на відшкодування витрат по сплаті судового збору 704 (сімсот чотири) гривні 00 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: І.О. Дундар

О.І. Корчиста