Справа № 617/398/17
Провадження № 2/617/295/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року Вовчанський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Глоби М.М.,

при секретарі судового засідання - Борщ Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Вовчанську Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, третя особа - Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, третя особа - Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Вовчанської районної ради Харківської області. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що з 26 серпня 2006 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, але фактично шлюбні відносини між ними були припинені у 2012 році. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом із ним та перебувають на його утриманні. Після припинення шлюбних відносин, ОСОБА_2 залишила дітей із ним, не приділяє їм материнської уваги та турботи, не приймає участі у їх вихованні, розвитку та утриманні. 27 листопада 2014 року засіданням комісії з питань захисту прав дитини було прийнято рішення «Про визначення місця проживання малолітніх дітей» разом з матір'ю. Але за нетривалий час перебування дітей з матір'ю ОСОБА_2 з'ясувалося, що діти не відвідують школу та дитсадок. Також, з розповідей сусідів стало відомо, що ОСОБА_2 не приділяє дітям ніякої уваги, діти безнадзорні, голодні, просять у сусідів поїсти. У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов'язків комісія з питань захисту прав дитини 09 квітня 2015 року прийняла рішення, яким припинила дію свого рішення від 27 листопада 2014 року та визначила місце проживання малолітніх дітей з їх батьком. За час перебування дітей разом з позивачем, відповідачка три рази обманним шляхом викрадала дітей, не узгодивши це питання із ним. Комісія з питань захисту прав дитини також приймала рішення про зобов'язання ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 до навчання. Просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її неповнолітніх дітей, а також стягнути з неї аліменти на його користь на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідачки, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дітьми повноліття.

Під час судового розгляду позивач уточнив позовні вимоги, зазначивши в якості третьої особи - орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області, замість виконавчого комітету Вовчанської районної ради Харківської області. Просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її неповнолітніх дітей, а також стягнути з неї аліменти на його користь на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідачки, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дітьми повноліття.

Під час судового розгляду позивач та його представник заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнала, заперечила проти їх задоволення, пояснивши, що вона постійно цікавиться життям дітей, опікується станом їх здоров'я, спілкується із викладачами.

Представник відповідача заперечив проти позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні, пояснивши, що ОСОБА_2, бажаючи забезпечити належне утримання дітей, працевлаштувалась у м. Харкові, де мешкала разом із своєю матір'ю. Незважаючи на переважне мешкання у м. Харкові та постійні перешкоди з боку ОСОБА_1 та його родини, ОСОБА_2 намагається якомога більше спілкуватись із дітьми. Дзвонить телефоном, під час приїздів до м. Вовчанська, за першої можливості відвідує дітей, опікується станом їх здоров'я, спілкується із викладачами у навчальному закладі. Наприкінці 2016 року ОСОБА_2 забирала свою доньку до м. Харкова, де остання проходила стаціонарне лікування, необхідність якого було встановлено медичним закладом у м. Вовчанську. ОСОБА_2 зверталась до навчального закладу з приводу влаштування доньки до навчального закладу у м. Харкові та надання навчальних матеріалів згідно учбового плану.

Представники третьої особи підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити, оскільки на засіданні комісії було вирішено про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітніх дітей. Вона не приділяє достатньої уваги їх вихованню і не надає допомоги на їх утримання.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 26 серпня 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5, 7-8).

Вказані обставини визнані сторонами у справі, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України у п. 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», роз'яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно п. 15 вищевказаної постанови, позбавлення батьківських прав (тобто позбавлення прав на виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Рішенням засідання комісії з питань захисту прав дитини Вовчанського РДА за № 64 від 27 листопада 2014 року визначено місце проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з їх матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1; рекомендовано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 у спілкуванні з дітьми (а.с. 132).

Рішенням засідання комісії з питань захисту прав дитини Вовчанського РДА за № 17 від 09 квітня 2015 року визначено місце проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з їх батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2; рекомендовано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 у спілкуванні з дітьми (а.с. 13).

Як вбачається із довідок про склад сім'ї ОСББ «Вовчанськжитлосервіс» № 57 від 06 березня 2017 року та № 61 від 15 березня 2017 року, № 196 від 21 листопада 2016 року, ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_5 разом із батьком ОСОБА_5, матір'ю ОСОБА_6, донькою ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4 (а.с. 9-10, 12).

Відповідно до акту обстеження умов проживання, у АДРЕСА_3 створені всі умови для проживання та виховання дітей (а.с. 109, 134).

Згідно характеристики голови правління ОСББ «Вовчанськжитлосервіс» від 21 листопада 2016 року, за місцем проживання ОСОБА_1 характеризується з позитивної сторони (а.с. 11).

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_2, остання 05 грудня 2016 року зверталась до директора навчального закладу, де проходить навчання ОСОБА_3, з приводу учбової програми та переводу останньої до іншого навчального закладу (а.с. 50).

Зазначену обставину фактично підтвердив директор Вовчанського ліцею № 2 у листі від 15 травня 2017 року, згідно якого ОСОБА_2 05 грудня 2016 року зверталась до неї з приводу видачі документів її доньки, ОСОБА_3, до іншого закладу (а.с. 89).

Згідно листів-звернень директора Вовчанського ліцею № 2 від 15 грудня 2016 року та 13 січня 2017 року, ОСОБА_3 з 07 листопада 2016 року по 15 грудня 2016 року, 11 січня 2017 року не відвідувала навчальний заклад. Поставлено на розгляд опікунської ради питання про причину невідвідування дитиною уроків та дійсного її місця перебування (а.с. 115).

Рішенням засідання комісії з питань захисту прав дитини Вовчанської РДА за № 110 від 27 грудня 2016 року рекомендовано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 до навчання у Вовчанський ліцей № 2 (а.с. 126).

Допитані під час судового розгляду в якості свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили, що ОСОБА_2 не приділяла належної уваги своїм дітям, коли діти перебували разом із нею, вони не завжди були одягнуті охайно та доглянуті. ОСОБА_2 більшу увагу приділяла собі, а ніж дітям, у неї відсутні материнські почуття до дітей

Рішенням засідання комісії з питань захисту прав дитини Вовчанського РДА за № 10 від 28 лютого 2017 року встановлено за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно її малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 17).

Разом з тим, за правилами ст. 19 СК України висновок органу опіки та піклування не є для суду обов'язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об'єднання сім'ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов'язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов'язки.

Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім цього, принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 29 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016р. у справі № 6-2445цс16.

Згідно листа заступника голови Вовчанської РДА від 29 грудня 2016 року за № 01-51/4269, служба у справах дітей спільно з районним центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, 20 грудня 2016 року здійснила обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4. Було встановлено, що ОСОБА_2 мешкає разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_10 в орендованій квартирі. Дана квартира однокімнатна, умови проживання задовільні. ОСОБА_3 в період з 23 листопада 2016 року по 13 грудня 2016 року знаходилась на лікуванні в Інституті охорони здоров'я дітей та підлітків НАМН України у Харкові (а.с. 14-15).

Як зазначено у акті обстеження умов проживання, за адресою: АДРЕСА_4, за вказаною адресою проживають ОСОБА_2, її донька ОСОБА_3 та її мати ОСОБА_11 Дитина має місце для занять та комп'ютер. Стосунки в сім'ї добрі, конфлікти відсутні. ОСОБА_3 виявила бажання проживати разом із матір'ю (а.с. 127).

Відповідно до витягу з історії хвороби № 3937, та повідомлення головного лікаря ДУ «ІОЗДП НАМН» № 369, ОСОБА_3 з 22 листопада 2016 року по 13 грудня 2016 року перебувала на стаціонарному огляді та лікуванні (а.с. 48, 97).

Як пояснили під час судового розгляду допитані в якості свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13, у навчальному закладі м. Вовчанська проходить навчання ОСОБА_3. За всі роки навчання ОСОБА_3, її мати ОСОБА_2 приходила на всі перші та останні дзвоники у школі. На протязі всього часу приходила до навчального закладу та цікавилась успіхами дитини близько двадцяти разів. За останній рік мати ОСОБА_3 приходила до школи близько чотирьох разів. Разом з тим, після того, як дитина проживала разом із матір'ю, вона відстала від навчальної програми.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що її онука - ОСОБА_3 тривалий час проживала у м. Харкові разом із нею та її донькою - ОСОБА_2, яка дбала та доглядала за дитиною, піклувалась нею. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на теперішній час не проживають разом із своєю матір'ю, оскільки між їх батьками існують непорозуміння щодо виховання дітей. ОСОБА_2 оплачувала лікування дочки, періодично цікавиться життям своїх дітей, коли приїжджає до м. Вовчанська бере їх на прогулянку, купує іграшки та одяг.

Позивач під час судового розгляду підтвердив, що його донька ОСОБА_3 підтримує відносини із своєю матір'ю ОСОБА_2

Проаналізувавши детально дійсні обставини справи, суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні об'єктивні та безсумнівні докази винної поведінки ОСОБА_2 та її свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками стосовно її малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а отже й відсутні підстави позбавлення її батьківських прав.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи, докази, їх юридичну оцінку, суд приходить до висновку, що в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 слід відмовити із-за не доведеності вимог та попередити ОСОБА_2, змінити ставлення до виховання своїх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_4 поклавши на Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області контроль за виконанням нею батьківських обов'язків.

Разом з тим, як встановлено під час судового розгляду, діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на теперішній час проживають разом із їх батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 та фактично перебувають на його утриманні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідно до вимог ст. ст. 180, 181, 182, 183 СК України з ОСОБА_2 належить стягнути на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватись до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною повноліття ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача, на утримання двох неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 1/3 частки її заробітку до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи стягнення з 27 березня 2017 року.

Також, суд вважає за необхідне вказати, що з 08 липня 2017 року вступив в силу Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», згідно із яким частину другу статті 182 СК України викладено в новій редакції та встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, з 08 липня 2017 року мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому, з метою дотримання прав дітей на отримання належного розміру утримання до досягнення повноліття, в резолютивній частині рішення суд вважає за необхідне вказати, що стягненню з ОСОБА_2 підлягають аліменти в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 березня 2017 року і до 07 липня 2017 року включно, а з 08 липня 2017 року в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною ОСОБА_4 - повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 року, після чого в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), ОСОБА_2, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття дитиною - ОСОБА_4, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 року.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 164, 180, 181, 182, 183 СК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, третя особа - Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки м. Вовчанська Харківської області, РНОКПП - НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_6, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженця м. Вовчанська Харківської області, РНОКПП - НОМЕР_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_7, аліменти на утримання неповнолітніх дітей - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 березня 2017 року і до 07 липня 2017 року включно, а з 08 липня 2017 року в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною ОСОБА_3 - повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 року, після чого в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), ОСОБА_2, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття дитиною - ОСОБА_4, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання своїх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, поклавши на Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області контроль за виконанням нею батьківських обов'язків.

Рішення в частині платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене через місцевий суд в апеляційний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів, з дня проголошення рішення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -