Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 328/2304/16 Головуючий у 1 інстанції: Гавілей М.М.
Провадження № 22-ц/778/1813/17 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Волчановій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 27 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який у ході розгляду справи було уточнено, до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, та, враховуючи відчуження відповідачем без її згоди автомобіля, стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію 1/2 частини спільного автомобіля марки Skoda Oсtavia Tour, державний номерний знак НОМЕР_1, в сумі 71 569,20 грн.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 27 лютого 2017 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки Skoda Oсtavia Tour в сумі 71 569,20 грн., а також судовий збір в сумі

1 065,69 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1., вартість якої становить 35 000 грн.; визнати за ОСОБА_3 право власності на майно домашнього вжитку на загальну суму 32 000 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсацію частки вартості проданого автомобіля Skoda Oсtavia Tour в сумі 26 069 грн.

Позивач ОСОБА_4, будучи повідомлена про час, день та місце розгляду справи, про

що мається зворотне поштове повідомлення про вручення судової повістки, в судове засідан-

ня апеляційного суду 13 квітня 2017р. не з»явилась.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просила розглянути апеляційну скаргу відповідача у її відсутності. Тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія здійснила апеляційний розгляд у відсутності позивача.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у період з 26.08.1989р. по 02.08.2016р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_3 від 26.08.1989р., рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 22.07.2016 року у справі № 328/1267/16-ц про розірвання шлюбу.

Від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2., що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_4 від 02.02.2001 року, та повнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_5 від 15.09.1992 року

Під час шлюбу сторони придбали житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно НОМЕР_6 від 23.12.2006р., яке видане на підставі рішення виконавчого комітету Таврійської сільської ради № 54 від 22.12.1997р., Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.12.2006р.

29.10.2009р. ними був придбаний автомобіль марки Skoda Oсtavia Tour, 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1, що підтверджується відомостями Територіального сервісного центру № 2347 Регіонального сервісного центру в Запорізькій області МВС України.

Все вищезазначене майно було оформлено на відповідача.

Суд встановив, що на час судового розгляду справи в спірному житловому будинку фактично проживають позивач ОСОБА_3 та донька сторін ОСОБА_5, відповідач у ньому не мешкає.

22.09.2015р. ОСОБА_2 перереєстрував спірний автомобіль НОМЕР_1, на свого батька ОСОБА_7 на підставі довідки-рахунку ПП «Ком-Автосервіс» серії ААЕ № 372295 від 22.09.2015р. без згоди позивача, про що свідчать листи Територіального сервісного центру № 2347 Регіонального сервісного центру в Запорізькій області МВС України № 31/8-2347-407 від 12.08.2016р., № 31-8/2347-436 від 03.09.2016р.

Враховуючи, що добровільно поділи майно виявилось неможливим, ОСОБА_3 в позові просила визнати за нею право власності на Ѕ частину будинку та стягнути вартість Ѕ частини автомобілю.

Задовольняючи цей позов, суд виходив із презумпції спільності майна подружжя, придбаного у період зареєстрованого шлюбу, яке ділиться між подружжям за вимогами статті 70 СК України порівну, зокрема, і майно, яке було відчужене одним із подружжя без згоди на це іншого, шляхом виділення компенсації вартості належної другому з подружжя частини.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 не оспорює, що і спірний будинок, і автомобіль є спільним сумісним майном подружжя. Але вказує, що одночасно з їх поділом належало здійснити поділ і решти майна, придбаного подружжям під час шлюбу. Наголошує на тому, що суд мав вирішити уточнений позов ОСОБА_3, в якому вона просила поділити також побутову техніку і меблі на суму 32 000 грн.

Перевіривши ці доводи апеляційної скарги, колегія встановила наступне.

За роз'ясненнями п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. (ст. 28 КпШС України, ст. 70 СК України, ст. 372 ЦК України)

З матеріалів справи дійсно вбачається, що ОСОБА_3 17.10.2016р. уточнила позов, визначивши спільним майном подружжя також побутову техніку і меблі, а саме: холодильник «Атлант», газову плитку «Гретта», кухню (меблевий набір), пральну машинку «LG», водонагрівач, телевізор «Акай», ноутбук (модель не відома) 2015 року, пилосос (модель не відома), дивани в кількості 3 штук, килими в кількості 4 штук, килимовий палас, меблеву стінку, тумбочку під телевізор, стіл кухонний, стіл письмовий, худобу - двох корів, музичний центр, 2 крісла, вулик для бджіл, газовий баллон, косу, картасітку в кількості 3 штук ( а.с. 84-85).

Однак 03.11.2016р. знову уточнила позов, вкилючивши все вищезазначене майно з поділу та залишивши лише спірний будинок та автомобіль, який і підтримала остаточно при розгляді справи ( а.с. 90-91).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки позивач в ході розгляду справи надала пояснення, що підтримує свій уточнений остаточно позов, тобто лише в частині поділу будинку та автомобілю, суд не міг порушити вказані вимоги ст. 11 ЦПК України та поділити інше майно. При цьому, суд правильно визнав, що ОСОБА_2 не був позбавлений можливості заявити зустрічний позов про поділ решти майна, яке позивач виключила з поділу.

За таких обставин, порушень норм процесуального і матеріального права стосовно невирішення питання щодо поділу іншого майна судом допущено не було.

До того ж, в письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідача в цій частині позивач вказувала, що не буде проти, якщо колишній чоловік забере з будинку майно, яке йому потрібно.

Також відповідач в скарзі вказує, що суд не врахував правову позицію ВСУ у справі № 6-55цс13, згідно з якою укладений в інтересах сім»ї одним з подружжя під час шлюбу договір про відчуження майна створює обов»язки і для другого подружжя, та не взяв до уваги, що за кошти від продажу автомбілю були погашені борги сім»ї.

Разом з тим, з рішення суду вбачається, що ці обставини ретельно та всебічно досліджувались судом, на підставі чого суд належним чином вмотивував свої висновки про недоведеність відповідачем існування зазначених ним боргів сім»ї на час продажу спірного автомобілю.

Так, спірний автомобіль Шкода Октавия був проданий відповідачем своєму батькові ОСОБА_7 22.09.2015р. згідно довідки-рахунку ПП «Ком-Автосервіс» серії ААЕ № 372295 від 22.09.2015 року за 143 138,40 грн.

Відповідач вказував, заперечуючи проти позову ОСОБА_3, що продав автомобіль ще під час шлюбу, а отримані гроші витратив в інтересах сім»ї:

- 30 000 грн. на погашення боргу перед батьком за ремонт Шкоди у 2012р., яка потрапила в ДТП;

- 2000 грн. на погашення боргу перед батьком за дипломну роботу онука - сина сторін ОСОБА_6;

- 15 000 грн. на погашення боргу перед батьком за весілля онука ОСОБА_6;

- 60 000 грн. на купівлю машини ВАЗ для сина ОСОБА_6 та 8 000 грн. на її обладнання газовим устаткуванням;

- 1500 грн. на заміну пошкодженого скла на автомобілі Шкода;

- 10 000 грн. на придбання собі військового одягу та екіпірування до військової служби

- на придбання спільній доньці сторін двох мобільних телефонів, чобот і одягу.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль Шкода продано відповідчем під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, і суд встановив ці обставини.

Відповідач в ході розгляду справи підтвердив, що згоди від ОСОБА_3 на продаж автомоблію він не отримував.

Позивач вказувала, що про продаж Шкоди їй не було відомо, а також заперечувала той факт, що відповідач витратив кошти в інтерсах сім»ї. При цьому, позивач визнала, що вони позичали кошти у батька відповідача на ремонт Шкоди, на дипломну роботу та весілля сина, але всі ці борги були погашені з інших доходів сім»ї до продажу автомобілю.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Судом досліджувались вищенаведені суперечливі пояснення сторін та було з»ясовано, що жодного письмового доказу на підтвердження своїх заперечень відповідач не надав.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз'яснено, що виходячи зі змісту ст. 59 ЦПК України та з урахуванням положень ч.1 ст.218 ЦК України, не може стверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Отже, грошові зобов»язання або їх відсутність у зв»язку з виконанням в будь-якому разі за законом не можуть підтверджуватись поясненнями свідків.

Разом з тим, відповідач намагався довести наявність боргів перед батьком станом на 22.09.2015р. та їх погашення за рахунок отриманих від продажу автомобілю коштів лише показами свідків, зокрема, і самого батька, який є зацікавленою особою, оскільки набув у власність автомобіль, частку у якому намагається відсудити позивач.

Тому суд обгрунтовано критично оцінив покази відповідача ОСОБА_2, допитаного як свідка, покази допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 стосовно боргових зобов'язань сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_2 під час шлюбу, оскільки надання грошових коштів у позику у зазначених відповідачем сумах є правочинами, які вчиняються письмово.

Не мається в матеріалах справи і жодного доказу про придбання ОСОБА_2 автомоблію ВАЗ за 60 000грн. та щодо сплати 8 000 грн. за встановлення на ньому газового устаткування, а також придбання військового екіпірування для себе як мобілізованого військовослужбовця на суму 10 000 грн.

Сам по собі загальновідомий факт щодо неналежного екіпірування мобілізованих до лав Збройних Сил України військовослужбовців не може доводити достеменно, що ОСОБА_2 перебував саме в такому становищі та витратив на це 10 000 грн.

Придбання ж автомобілю ВАЗ для сина слід було доводи довідкою-рахунком про сплату вартості автомобілю, а встановлення газового устаткування та придбання військового екіпірування відповідними фіскальними чеками, квитанціями, накладними.

Придбання дочці мобільних телефонів, одягу та взуття підтвердила позивач, але вказа- ла, що ці покупки зроблені до продажу Шкоди, тому не за рахунок отриманих за продану машину коштів. Доказів зворотньому відповідач не надав (фіскальних чеків).

Таким чином, суд правильно визнав недоведеними заперечення відповідача на позов щодо спрямування коштів від проданого автомобілю в інтересах сім»ї.

Не здобуто доказів на підтвердження цих заперечень і на стадії апеляційного розгляду справи, тому такі доводи апелянта колегія вважає неспроможними.

Крім того, в апеляційній скарзі вказується, що суд не здійснив поділ спірного житлового будинку в натурі, не дослідивши, чи існує технічна можливість поділу садиби із збереженням розміру виділених соронам часток.

Проте таких вимог не було заявлено позивачем, яка лише просила визнати за нею право власності на частку у спірному будинку, але не просила поділити будинок в натурі або виділити в натурі її частку.

Що стосується невизначення судом вартості спірного будинку шляхом відповідної експертної оцінки, то суд може не визначати вартість майна, якщо сторонами вона узгоджена.

Так, позивач визначила вартість будинку у сумі 70 000 грн. ( а.с. 75-46). А в письмових запереченнях на позов ОСОБА_2 погодився з цим, зазначивши, що вартість спірного будинку з господарськими спорудами - 70 000 грн. ( а.с. 5). Тому суд, як слідує з мотиву-

вальної частини рішення, визначив саме таку суму вартості будинку.

З прохальної частини апеляційної скарги слідує, що відповідач фактично погоджується з такою вартістю будинку, оскільки визначає вартість ? частки будинку в розмірі 35 000 грн. ( а.с. 101).

До того ж, суд виділив сторонам у будинку рівні частки, та не здійснював поділ іншого майна шляхом його виділу в натурі за рахунок вартості будинку.

Зважаючи на все вищенаведене, колегія визнає апеляційну скаргу необгрунтованою, тому у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України вона підлягає відхиленню із залишенням без змін оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 27 лютого 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Гончар М.С.