ухвала

іменем україни

24 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов'язків, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києвавід 18 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року,

встановила:

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, обґрунтовуючи який зазначило, що ОСОБА_6, використовуючи своє службове становище, заволоділа кредитними коштами банку шляхом підроблення документів для оформлення кредитних карток, випуску пластикових кредитних карток на клієнтів банку без їх відома, а також заволоділа цими картками з подальшим зняттям та привласненням кредитних коштів.

Позивач зазначає, що факт внутрішнього шахрайства за карткою № НОМЕР_1, оформленої на клієнта ОСОБА_7, та незаконного використання відповідачем коштів на ній став відомий ПАТ КБ «ПриватБанк» лише у березні 2015 року, після отримання повного тексту вироку Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 червня 2008 року, яким ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 191 КК України.

У результаті вчинення відповідачем неправомірних дій, ПАТ КБ «ПриватБанк» завдано матеріальних збитків у розмірі 10 543 грн 92 коп., яка складає суму заборгованості за договором № SAMDN1213, з яких: 2 350 грн 22 коп. - загальний залишок заборгованості за кредитом; 8 193 грн 70 коп. - загальний залишок заборгованості за відсотками, яка підлягає стягненню з відповідача на підставі п. 3 ч. 1 ст. 134 Кодексу законів про працю України.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 10 543 грн 92 коп. та судовий збір.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року, відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов'язків.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановивши, що оскільки в рамках кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_6, ПАТ КБ «ПриватБанк» пред'явлено цивільний позов до відповідача про стягнення шкоди, завданої злочином, у розмірі 66 185 грн 43 коп., який задоволено судом, що свідчить про обізнаність позивача про дату заподіяння працівником шкоди підприємству, тому суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Як установлено судами попередніх інстанцій, вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 червня 2008 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 191 КК України, і обрано їй покарання: зач. 1 ст. 366 КК України - у виді двох років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади у сфері банківської діяльності строком на два роки; за ч. 3 ст. 191 КК України - у виді п'яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у сфері банківської діяльності строком на три роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим обрано покарання у виді п'яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у сфері банківської діяльності строком на три роки.

На підставі ч. 1 ст. 79 КК Українизвільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання з іспитовим строком на п'ять років.

Присуджено стягнути з ОСОБА_6 на користь Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в особі філії «Житомирське регіональне управління» Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 66 185 грн 43 коп.

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 червня 2008 року встановлено зокрема і те, що: «попередньо, ОСОБА_6 аналогічним шляхом заволоділа кредитною карткою № НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_7 з метою зняття та привласнення кредитних коштів в сумі 3 000 грн. Для цього вона роздрукувала з програмного комплексу «Приват 48» заяву № SAMDN1213 про відкриття карткового рахунку та його обслуговування на ім'я ОСОБА_7, підписала їх від свого імені як керівник відділення, виконала підписи відповідальних працівників банку, зазначених нею у вказаних документах, а також виконала підпис від імені ОСОБА_7 і скріпила печаткою ТВБВ № 5 м. Коростеня».

Так, згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини).

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами регулює законодавство про працю.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (частина третя статті 233 КЗпП України).

Отже, строк звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано положеннями КЗпП України. Спірні правовідносини у справі регулюються положеннями КЗпП України, статтею 233 якого встановлено строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Як роз'яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку.

Отже, прийняття постанови про порушення кримінальної справи не усуває юридичного значення доведених до відома юридичної особи або органу державного управління актів, висновків та інших документів, здатних підтвердити початок перебігу встановленого частиною третьою статті 233 КЗпП України строку звернення до суду.

З огляду на викладене слід дійти висновку, що за змістом частини третьої статті 233 КЗпП України день прийняття постанови про порушення кримінальної справи відносно особи, яка є відповідачем у цивільній справі про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на працівника трудових обов'язків, не слід вважати днем виявлення шкоди, заподіяної цим працівником, у разі наявності акта або висновку, складених у результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року № 6-1263цс15.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків судів попередніх інстанцій, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак