АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5246/17 Головуючий 1 інст. - Шинкарчук Я.А.
Справа № 635/7341/16-ц Доповідач - Кружиліна О.А.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

на рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 травня 2017 року

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

18 жовтня 2016 року позивач Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі по тексту - ПАТ «Укрсоцбанк») звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 840/1-27/16/3/7-266 від 25 вересня 2007 року у загальній сумі 6 820 грн 28 коп.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» посилалося на те, що 25 вересня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ СР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір споживчого кредиту № 840/1-27/16/3/7-266, за яким остання отримала кредит на здійснення оплати страхових платежів за договором добровільного страхування транспортного засобу № К840-087/07/СТ від 25 вересня 2007 року, укладеного між відповідачем та НАСК «Оранта».

У той же день між АК БСР «Укрсоцбанк» та відповідачами: ОСОБА_1, ОСОБА_2 був укладений договір поруки №840/5-27/16/10/7-467, за яким поручитель ОСОБА_2 зобов'язався солідарно відповідати перед позивачем у випадку прострочення ОСОБА_1 зобов'язання за договором відновлювальної кредитної лінії № 840/1-27/16/3/7-266 від 25 вересня 2007 року.

Відповідачі належним чином свої зобов'язання не виконували, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 17 серпня 2016 року становить 16 642 грн 42 коп. та складається з наступного: заборгованості за кредитом - 6 820 грн 28 коп.; заборгованості за відсотками - 4 325 грн 09 коп.; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 2 947 грн 17 коп.; пені за несвоєчасне повернення відсотків - 1 475 грн 15 коп.; розмір інфляційних витрат за кредитом - 716 грн 23 коп.; розмір інфляційних витрат за відсотками - 358 грн 50 коп.

На неодноразові звернення з вимогами про повернення кредиту, відповідачі ніяких заходів не прийняли, тому ПАТ «Укрсоцбанк» просив стягнути з відповідачів солідарно зазначену суму заборгованості за кредитним договором та судовий збір у розмірі 1 378 грн.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 травня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ПАТ «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалося на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із положень статей 256, 267, 526, 530, 543, 549, 551, 554, 610-612, 1049, 1050, 1054 ЦК України та тих обставин, що у зв'язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором № 840/1-27/16/3/7-266, укладеним 25 вересня 2007 року між нею та АК БСР «Укрсоцбанк», утворилась заборгованість, яка станом на 17 серпня 2016 року становить 16 642 грн 42 коп. Враховуючи, що останній платіж за кредитним договором № 840/1-27/16/3/7-266 від 25 вересня 2007 року здійснений ОСОБА_1 21 грудня 2011 року, а з позовною заявою банк звернувся 1 8 жовтня 2016 року, суд прийшов до висновку, що банком пропущений строк, у межах якого він мав звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 Крім того, суд першої інстанції вважав, що оскільки ОСОБА_1 після 21 грудня 2011 року припинила сплачувати заборгованість по тілу кредиту та відсоткам, у ПАТ «Укрсоцбанк» виникло право пред'явити вимоги до поручителя - ОСОБА_2, про виконання порушеного зобов'язання боржником щодо повернення кредиту протягом наступних 6 місяців. Таку вимогу до поручителя банк пред'явив лише 18 жовтня 2016 року, тобто від після спливу встановленого частиною 4 статтею 559 ЦК України строку.

Апеляційний суд з таким висновком суду погоджується в повному обсязі, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 25 вересня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту № 840/1-27/16/3/7-266 відновлювальної кредитної лінії, згідно з яким ОСОБА_1 були надані на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти на цілі, передбачені пунктом 1.2 Договору, зі сплатою 15 % в розмірі, в порядку та на умовах визначених договором.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що кредит надається позичальнику починаючи з другого року кредитування за Основним договором (договір кредиту №840/1-27/16/3/7-265 від 25 вересня 2007 року) на здійснення страхових платежів за договором добровільного страхування транспортного засобу № К840-087/07/СТ від 25 вересня 2007 року.

Відповідно до пункту 1.1.1 договору, надання кредиту здійснюється окремими частинами (траншами), зі сплатою 15,0% відсотків за кредитом, в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом в сумі 12 965 грн, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 10 червня 2014 року на умовах, визначених цим договором.

Згідно з розрахунком, який надано до суду, ОСОБА_1 належним чином не виконувала умови кредитного договору № 840/1-27/16/3/7-266, у зв'язку з чим станом на 17 серпня 2016 року утворилась заборгованість в розмірі 16 642 грн 42 коп., з них: сума заборгованості за кредитом - 6 820 грн 28 коп.; сума заборгованості за відсотками 4 325 грн 09 коп.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 2 947 грн 17 коп.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 1 475 грн 15 коп.; розмір інфляційних витрат за кредитом - 716 грн 23 коп.; розмір інфляційних витрат за відсотками - 358 грн 50 грн.

Згідно зі статтями 540, 631 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Умовами кредитного договору, пунктами 1.1.2, 1.1.3 передбачено, що кожна наступна видача траншу кредиту здійснюється в межах вільного максимального ліміту заборгованості, визначеного пункту 1.1.1 договору, за умови повного погашення попереднього траншу, а погашення кожного траншу кредиту здійснюється рівними частинами щомісячно, не пізніше 10 числа кожного місяця, впродовж 9 місяців після видачі відповідного траншу.

Таким чином, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (погашення заборгованості за наданим траншем), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Отже, у банка настає право вимоги від позичальника виконання основного зобов'язання не з моменту закінчення строку дії договору, а з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів.

Як вбачається із матеріалів справи 13 березня 2017 року ОСОБА_1 до суду першої інстанції була подана заява про застосування загального та спеціального строку позовної давності.

Враховуючи, що останній платіж за договором кредиту кредитним договором №840/1-27/16/3/7-266 від 25 вересня 2007 року здійснений ОСОБА_1 21 грудня 2011 року, а з відповідним позовом до суду позивач звернувся 18 жовтня 2016 року, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правомірно застосував до виниклих правовідносин позовну давність відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України в частині вимог ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1

Крім цього, в якості забезпечення належного виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором №840/1-27/16/3/7-266 від 25 вересня 2007 року, між позивачем та ОСОБА_2, укладено договір поруки №840/5-27/16/10/7-467 від 25 вересня 2007 року, згідно умов якого останній зобов'язався перед позивачем солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії та можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках передбачених договором про надання кредиту №840/1-27/16/3/7-266 від 25 вересня 2007 року.

За змістом частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

ОСОБА_1 узяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 10 червня 2014 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до поручителя та обчислення встановленого частиною 4 статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом.

Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором з 21 грудня 2011 року) пред'явити вимоги до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції про припинення поруки поручителя та відмову у задоволенні позову щодо солідарного стягнення заборгованості з боржника та поручителя у зв'язку із спливом позовної давності, адже стороною було заявлено відповідне клопотання.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

О.М. Хорошевський