Справа № 466/1388/17 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/783/3329/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Симець В.І.,

за участі представника ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» ОСОБА_3, представника заявника ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15 березня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_6 про зупинення стягнення за виконавчим листом, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 15 березня 2017 року заяву задоволено.Зупинено стягнення на підставі зведеного виконавчого провадження ЗВП №3801144 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» заборгованості за кредитним договором №014/9723/74/56803 від 16 квітня 2008 року в сумі 431 015,05 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 3 433 432,52 грн., що знаходиться на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, а саме реалізацію квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, до вирішення справи по суті.

Вказану ухвалу оскаржило ПАТ «ОСОБА_2 Аваль».

В своїй апеляційній скарзі просять ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_6 Вважають ухвалу незаконною. Зазначають, що з оскарженої ухвали не вбачається жодних мотивів та підстав, з яких суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви та не міститься посилань на норми законодавства України. Вказують на те, що право суду зупиняти реалізацію арештованого майна у виконавчому провадженні на час розгляду скарги за заявою боржника чи власною ініціативою суду ст.ст. 386, 387 ЦПК України не передбачено. Також, зазначають, що оскарженою ухвалою суду зупинено стягнення на підставі зведеного виконавчого провадження ЗВП №3801144, якого на момент постановлення ухвали не існувало. Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_7 від 6.03.2017 року обєднано виконавчі провадження про стягнення коштів з ОСОБА_4 у зведене виконавче провадження №53536417. Крім цього, вказують на те, що скаржник вже втретє звернулася до суду з скаргою на дії державного виконавця з заявою про зупинення стягнення на підставі зведеного виконавчого листа, що перешкоджає виконанню рішення суду.

В судове засідання заявник та старший державний виконавець не зявилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що вказані особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що інтереси заявника в судовому засіданні захищала представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника особи, що подала апеляційну скаргу на її підтримання, пояснення представника заявника в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали суду першої інстанції вбачається, що задовольняючи заяву про зупинення стягнення за виконавчим листом, суд, посилаючись зокрема, на ст.ст. 1, 383, 386 ЦПК України, виходив з того, що заява є підставною та підлягає до задоволення.

Згідно ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до п. 42 рішення 27.07.2004 року ЄСПЛ у справі «Ромашов проти України» (Заява N 67534/01), йдеться про таке: 42. Суд повторює, що пункт 1 статті 6 параграфа 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків; таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "суду" (див. "Горнсбі проти Греції", рішення від 19 березня 1997 р., 1997-II, р. 510, параграф 40).

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

Зважаючи на наведене слід вказати про те, що виконання рішення суду, що набрало законної сили та є обовязковим до виконання є надзвичайно важливою складовою доступу до суду та зокрема і на суд покладено обовязки щодо сприяння якнайшвидшого та обовязкового виконання рішення у встановленому законом порядку.

Крім цього, розділ VII ЦПК України передбачає судовий контроль за виконанням судових рішень та механізм його здійснення.

Згідно ст. 386 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Якщо заявник, державний виконавець або інша посадова особа органу державної виконавчої служби, приватний виконавець не можуть з'явитися до суду з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників. Якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, не працює на попередній посаді (не здійснює відповідну діяльність), він залучає до участі в справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення прав чи свобод заявника.

Окрім цього, згідно змісту згаданого п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 7.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», до участі у справі як заінтересована особа залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

Також, відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду. Разом з тим до завершення розгляду скарги пр. наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (пункт 4 ч.1 ст. 37 Закону про виконавче провадження). На даний час таке право суду передбачене п.2 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи наведене за змістом згаданих норм та тлумачень їх частини судом касаційної інстанції вбачається, що інститут забезпечення скарги аналогічно до забезпечення позову чинним законом не передбачений. Що стосується можливості зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, то таку процесуальну дію суд вправі вчиняти, однак лише при наявності для цього підстав. Крім цього, зважаючи на згадані вимоги, а також зважаючи на те, що скарга розглядається у стислі строки (у десятиденний строк) за участю осіб, суд вправі вирішувати таке питання лише під час розгляду скарги, у десятиденний строк, за участі заявника, державного виконавця та заінтересованої особи (стягувача, боржника). При цьому суду слід мотивувати прийняте рішення про необхідність зупинення стягнення на підставі виконавчого листа вказавши вагомі підстави для цього, зважаючи на те, що таке можливе у виняткових випадках, оскільки за загальним правилом рішення повинно бути виконане у встановленому законом порядку у стислі строки, що забезпечує ефективну реалізацію захисту прав особи, що були порушені та відновлені рішенням суду, що виконується.

Як вбачається із матеріалів справи та оскаржуваної ухвали, судом вказані вимоги закону порушені.

Так, судом розгляд скарги призначено у більш як десятиденний строк з часу надходження такої до суду (27.02.2017 року), а саме на 23.03.2017 року, і всупереч наведеному вище, до судового засідання, а саме 15.03.2017 року, без виклику учасників розгляду, без залучення, до участі у розгляді справи та виклику заінтересованої особи (стягувача за зведеними виконавчими провадженнями ПАТ «ОСОБА_2 Аваль»), без належного мотивування, аналогічно до інституту забезпечення позову, який у даному випадку законом не передбачений, вирішено задовольнити заяву та зупинити стягнення на підставі зведеного виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_4 на користь банку кредитної заборгованості. При цьому розгляд скарги і на даний час, як ствердили учасники розгляду справи у суді апеляційної інстанції, не завершено.

Зважаючи на наведене колегія суддів вважає, що така ухвалу суду першої інстанції залишатись в силі не може та підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції, який повинен бути проведений у відповідності до вимог закону, зокрема, згаданих вище норм насамперед в інтересах швидкого та, у відповідності до вимог закону, виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Колегія суддів вважає за неможливе постановлення нової ухвали і вирішення по суті питання, яке порушене заявником оскільки судом першої інстанції порушено порядок встановлений для вирішення такого питання, що не може бути виправлено судом апеляційної інстанції, оскільки апеляційний суд не наділений, зокрема, повноваженнями щодо залучення заінтересованих осіб до участі у справі, а без залучення таких, із відповідним процесуальним статусом, питання порушене заявником у відповідності до вимог закону вирішене бути не може.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та таку задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 312 ч.1 п.3, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15 березня 2017 року скасувати з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_8