Справа № 463/3204/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/4203/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.

за участі секретаря: Куцика І.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 23 травня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 23 травня 2017 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_3 щодо винесення попереджень про призначення виконання виконавчого документу від 24 червня 2016 року та від 07 липня 2016 року та вчинення дій щодо виконання таких попереджень.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що при виконанні судового рішення в даному провадженні державний виконавець повинен здійснити заходи, передбачені ст.. 89, 90 ЗУ «Про виконавче провадження» і лише при їх застосуванні звертатися до суду з наступним поданням.

Також, на думку апелянта, при здійсненні виконавчого провадження недотримано положення ч.1,2 ст. 30 КУ, згідно якого кожному гарантується недоторканість житла і не допускається проникнення до нього чи до іншого володіння особи та проведення в них огляду чи обшуку інакше, як за вмотивованим рішенням суду.

Просить ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 23 травня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою задоволити скаргу у повному обсязі.

Сторони по справі у судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи, відтак, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як убачається з матеріалів справи, 20.10.2015 року Личаківським районним судом м. Львова виданий виконавчий лист про зобовязання ОСОБА_2 привести квартиру № 1 на вул. К. Левицького, 100 у м. Львові до попереднього стану, який існував до її реконструкції шляхом відновлення раніше існуючого входу в квартиру та закладення дверного прорізу зі сторони вул. ОСОБА_4 з відновленням віконного отвору (а.с.21).

У звязку з невиконанням рішення суду в добровільному порядку 24.06.2016 року, державним виконавцем винесено попередження про призначення виконання виконавчого документу (а.с.6). У звязку з невиконанням рішення в добровільному порядку, 05.07.2016 року державним виконавцем складено відповідний акт (а.с.7). 07.07.2016 року та 11.07.2016 повторно винесене аналогічне попередження (а.с.68, 73) та 14.07.2016 року складено акт про виконання рішення суду (а.с.76). Постановою державного виконавця від 15.07.2016 року (а.с.79) виконавче провадження закінчено у звязку з фактичним виконанням рішення суду.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею ст.7 Закону України «Про державну виконавчу службу» №202/98 від 24.03.1998 року, чинного на час вчинення виконавчих дій, передбачено, що працівник органу державної виконавчої служби зобовязаний сумлінно виконувати службові обовязки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні також закріплені в ст.7 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-XIV в редакції Закону України № 2677-VI від 04.11.2010р. з наступними змінами. Згідно з ч. 1 державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 11 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції станом на 06.06.2015 року) державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

З матеріалів справи убачається, про що вказано також в ухвалі Апеляційного суду Львівської області від 24.05.2016 року (а.с.51-52), виконання рішення не стосується майнових прав боржника, а йдеться про виконання рішення щодо зобовязання до вчинення дій.

Відповідно до ч.1 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV в редакції Закону України № 2677-VI від 04.11.2010 року з наступними змінами, після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Відтак, якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом ч. 2 цієї статті.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державний виконавець двічі у звязку із невиконанням рішення суду виносились постанови про накладення на боржника штрафу, а також державний виконавець звертався із поданням у правоохоронні органи про притягнення боржника до відповідальності за невиконання рішення суду.

Окрім того, державний виконавець, призначаючи виконання рішення суду 05.07.2016 року та 14.07.2016 року вручав боржнику попередження про примусове виконання рішення суду.

Доводи апелянта про те, що відсутність такої форми дій державного виконавця як попередження у Законі України «Про виконавче провадження» порушує права боржника є надуманим, оскільки відповідно до положень ст.129-1 Конституції України та ст.14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що державний виконавець, використовуючи надані йому права відповідно до закону, не допустив у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, оскільки боржник більше року не виконував рішення суду.

Окрім того, у відповідності до п.1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженій Наказом МЮУ від 02.04.2012р. № 512/5 в редакції, чинній на момент здійснення примусового виконання, під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що державний виконавець не порушив права боржника, виконавши рішення суду без боржника, залучивши згідно постанови до проведення виконавчих дій спеціалістів та відновивши раніше існуючий вхід до квартири №1 по вул. К,ОСОБА_4 у м. Львові, державний виконавець виконав вимоги Апеляційного суду Львівської області, висловлені в ухвалі від 24.05.2016 року, про те, що для виконання цього рішення суду рішення про примусове проникнення до житла не потрібне.

Таким чином скарга є безпідставною. а тому її слід відхилити.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303,п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 23 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_5