АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3029/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Котелевець А.В., Пономаренко Ю.А.,

за участю секретаря: Пашнєвої Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділені матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 23 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю, стягнення грошової компенсації, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення, -

встановила:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя просила визнати за нею право власності на квартиру № 347 в будинку № 94 В по пр. Тракторобудівників в м. Харкові з визначенням суми грошової компенсації відповідачу замість його частки у вказаному майні та врахуванням вартості автомобіля НОМЕР_1.

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати договір купівлі продажу автомобіля «Mazda 3», 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 укладений 12 липня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 недійсним та привести сторони договору в первісний стан, визнати вказаний автомобіль обєктом спільної сумісної власності подружжя з розподіленням часток по 1/2 кожному, стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля, усунути перешкоди в користуванні квартирою № 347 в будинку № 94 В по проспекту Тракторобудівників в місті Харкові шляхом вселення.

02 листопада 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль «Mazda 3», державний номерний знак НОМЕР_2, посилаючись на те, що вказаний автомобіль, який є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, було неправомірно відчужено ОСОБА_2 без його згоди, в подальшому також може бути відчужено, що утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23 січня 2017 року заяву ОСОБА_3 задоволено. Накладено арешт на транспортний засіб марки «Mazda 3», 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою скасувати вжиті заходи забезпечення позову. В обґрунтування скарги зазначив, що автомобіль є його власністю, відчужений на його користь ОСОБА_2 до подачі ОСОБА_3 позову, невжиття заходів забезпечення позову не може утруднити виконання рішення суду, оскільки предметом позову є вимога про стягнення грошової компенсації, а не витребування автомобіля.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту рухомого майна, яке є предметом цивільно-правового спору, може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення заявленого ОСОБА_3 позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, передбачені цим Кодексом.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття певних заходів, передбачених ч. 1 ст. 152 ЦПК, утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Згідно з розясненнями, які містяться у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 червня 2006 року N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК одним із видів забезпечення позову є накладенням арешту на майно, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Як убачається із матеріалів справи, предметом заявленого ОСОБА_3 позову є вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля «Mazda 3», державний номерний знак НОМЕР_2, із застосуванням наслідків недійсності правочину - повернення сторін договору у первісний стан.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Отже, з урахуванням суті заявлених ОСОБА_3 позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту належного відповідачу ОСОБА_1 майна, може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення про задоволення позову ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль знято з реєстрації в органах ДАІ та у звязку з цим він має інший державний номерний знак, а наявність ухвали, що оскаржується, перешкоджає перереєстрації автомобіля, висновків суду не спростовують та не є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову.

З огляду на викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 23 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді